13 



Spinozovi- Načež mohl Sp. pouze odpovMiti, že skutečně není 

 žádného zla, poněvadž vše jest nutnosť určení. *) Avšak Spinoza ne- 

 pronikl ve věci této k výsosti a ryzosti myšlének starých Hindův, 

 kteří tuto nutnosť, toto určení uznávali pouze ve světě smyslném, 

 nikoliv však v nadsmyslném. Tím, že Sp. tohoto znamenitého roz- 

 dílu nešetřil, zabíhá do subtilností tu a tam myslí nedostižných aneb 

 upadá i v odpory v mysli nesrovnanlivé, nazývaje na př. svobodu 

 volnou nutností (libera necessitas). A přece jest první a zá- 

 kladní ponětí filosofie Spinozovy, totiž ponětí substance věcí 

 úplně nadsmyslnou. Substancí (podstatou) nazývá Sp. (n. p. II. p. 211) 

 to, čehož bytosť obsažena jest v jsoucnosti (ad cujus essentiam per- 

 tinet exi&tentia), to jest, z jehož pouhé myšlenkové jsoucnosti vy- 

 sleduje výměrem jeho skutečná bytosť (aneb jak na jiných místech 

 uvozuje: to, co jest příčinou svou, co samo sebou jest, to, čeho po- 

 nětí nepotřebuje ponětí věci jiné, z něhož by povstalo). Z toho ná- 

 sleduje, že substancia nemůže býti mnohonásobná, nýbrž jediná. Ko- 

 nečně se musí všeliká substancia chápati co neskonalá, věčná. Spi- 

 noza sám nazývá tuto jedinou možnou substanci — bohem, tak jako 

 staří Hindové nazvali totéž substanci brámem. Však Hindové v ne- 

 oblomné a odvážlivé důslednosti své obklopili své Brám zákony 

 a řády takovými, jiaiiž se zákonové a řády přírody ruší a co ne- 

 platné zničují. Tyto zákony a řády jsoucnosti Brámovy poznávají 

 jenom ti, kteří v neustálém přemyšlení svém (mašghouli) takového 

 stupně vědoucnosti dosahují, že překonavše všeliké jednotnictví a so- 

 bectví, vnitřním smyslem neprostředně zírati mohou v tento nový 

 svět jsoucnosti Brámovy, jemuž celá příroda jest poslušná a jímž 

 její zákonové se přerušují, poznávajíce totiž, že člověk sám jest 

 Brám, vždy a všude jediné a celé. Stejného vznešeného stupně po- 

 znání lze dosíci i cvičením asketickým odepíráním dojmů světových, 

 ano i v zápasu smrtelném, anebo na bojišti s mečem v ruce aneb 

 v zúmyslné samovraždě, když člověk náhle a rozhodně celým světem 

 povrhne a tu najednou smělým a bystrým pomyslem sám sebe co 

 Brám pozná. K tomuto já řku smělému, ač veskrz důslednému 

 kroku neodvážil se Spinoza, ač zrovna tak, jako staří Hindové na 

 stanovisku pantheistickém pevně stojí. Spinoza chtěje vyrovnati pan- 

 theistické stanoviště své se světem smyslným, chtěje vysvětliti toto 

 „zjevení božské," totiž celou přírodu a takto urovnati onen ne- 



*) Srov. II. p. 198. Deum nullo modo fato subjicio, sed omnia iaevitabili ne- 

 cessitate ex dei natura sequi concipio eodem modo, ac omneš concipiunt 

 ex ipsius Dei natura sequi, ut Deus se ipsum intelligat. 



