15 



a strach jsou hlavním pramenem všelikých pověr (a všelikého náho- 

 ženství). 



Pantheismus Spinozův, pokládaje zákony přírodní za samu vůli 

 božskou, za hranice všelikého filosofování, přes které nelze jest jíti 

 dále, nemohl jinak, než rozhodně zamítati všeliký zázrak, co blud 

 a pouhý přízrak smyslový aneb dokoná co báj a výtvor fantastický. 

 Jinak filosofie staroindická, kterážto šla (více tisíc let před Spino- 

 zou) o znamenitý krok dále v zcela důsledném vyvinování panthei- 

 stickém. Jí nebyly zákony přírody hranice myšlení lidského, přes 

 které se nemělo jíti dále; naopak ona hleděla právě tyto povaliti 

 a zprorážeti, aby mohla jíti dále. Jí byly právě tyto zákony přírodní 

 a vůbec vše, co v příčinnosti smyslné se zakládá, pouhým smysl- 

 ným mamem a klamem, který se čistou myslí má a musí překonati, 

 aby tato dospěla k jediné pravé substanci bez všech obalů, totiž 

 k Brámu. Proto nikde jinde nemohou se zázraky důmyslněji vy- 

 světlovati, než právě na půdě filosofie staroindické. Ten, kdo usta- 

 vičným přemítáním myšlenkovým (mašghouli) dospěl tak daleko, že 

 úplnou nicotu tohoto smyslného světa a svöj pravý poměr k všemu- 

 míru úplně a jasně poznal, kdo negací světa provede úplně a bez- 

 ohledně — ten s úžasem shledá, že sám jest Brám, a že všeliké 

 zákony přírody a všecky ostatní zákonové lidští jsou pouhá nastro- 

 jenosť smyslová, kterou on právě v nivec uvedl podstatným přemý- 

 šlením svým a úplným pohrdnutím s těmito nicotami světskými — 

 mocí své vlastní vůle. Na tomto stupni vědomosti, jehož však dle 

 domnění starých Hindův málo kteří vyvolenci — braminové saniasi 

 — dosahují, pozná člověk, že nad zákony přírodními horují vyšší 

 věční zákonové — dobra, krásy, lásky, svobody — jimiž se celá 

 příroda i se svými řády a zákony zvracuje; na tomto stupni shledá 

 člověk, že mu jest celá příroda poslušná, a že může, když jen chce, 

 divy a zázraky tvořiti, jen když pravý stupeň a mocnosť vědy má 

 a nikterak o tom nepochybuje. Tak připouští filosofie staroindická 

 možnosť zázraků na základě pravé vědy, jako učení křesťanské je 

 připouští však na základě pravé víry (Markus XI. 23), V křesťanství 

 víra, když „nepochyboval v srdci svém" člověk, hory zdvíhala a do 

 moře vrhala, v náboženství staroindickém činila totéž věda, oboje 

 však mocí vůle. 



Přihledněmež v tomto analytickém odůvodnění k jinému pří- 

 padu, na př. k náhledu Spinozově o strašidlech. Jakýsi anonymus 

 tázal se Spinozy v dopise, co by soudil o strašidlech, poněvadž prý 

 všichni filosofové staří i moderní o tom přesvědčeni jsou a za to 



