^7 



Pantheismus jeho nebí dosti důsledně vyvinut, že jest kusý; nebo 

 jestli která soustava filosofická k tomu výhradně povolána jest, aby 

 co možná jasné i jemné světlo vrhala do říše mimosmyslné, aby ne- 

 snad zrovna „o strašidlech a příšerách," což zde věcí velmi mimotní 

 jest, nás poučila, anobrž aby zjevy magnetismu, somnambulismu, 

 deuteroskopie atp., kteréžto nelze jest upříti, poněvadž fakticky jsou, 

 zevrubně vysvětlila, jesth která soustava filosofická k tomu jest po- 

 volána, aby důsledně vysvětlila to, co nazýváme divinací (předtu- 

 chou), instinktem (pudem), sympathií (soucitem) atp., ježto vše v říši 

 mimosmyslné jest zakotveno, a čímž vědy přírodní se dovršují a ko- 

 runují, jest to zajisté soustava pantheistická. 



Spinoza to vše co pouhé „výpary" a „fantastické výtvary" od 

 sebe odmítl. Jinak filosofie staroindická, ježto jest, jak jsme svrchu 

 podotkli, důslednější a vyvinutější. Dle nauky filosofie staroindické 

 možná mocí vůle, vědou a negací světa smyslného v tento svět mimo- 

 smyslný zírati, jeho vyšší zákonnosť tušiti, ano i chápati. A to se, 

 jak už též podotčeno, děje dvěma cestama: bud ustavičným, silným 

 přemýšlením — vědou, anebo umořováním těia, všech chtíčů i smyslů 

 jeho — askesí, kterážto ovšem důsledně i k úplnému těla umo- 

 ření, k smrti, co „ku bráně velikého poznání" vede. Ano dle ná- 

 hledů a výkladů téže filosofie možná onen centrální bod, jenž nás 

 k poměrům světovým víže, třeba jen na okamžik pošinouti, a takto 

 do této říše mimosmyslné náhle pohlednouti. Že se takto zvlášt 

 úkazy deuteroskopie, kde člověk věci a osoby vidí a slyší, jichž 

 kolem stojící nevidí a neslyší, mohou dobře povysvětliti, není po- 

 chybno. Zdali tyto úkazy, a taktéž úkazy somnambulismu a magne- 

 tismu z tělesného neduhu, neb ze zvláštního těla přispůsobení, anebo 

 také třeba z přemrštěnosti myšlenkové, z blouznění pocházejí, jest 

 na tomto místě lhostejné; dosti na tom, že jsou, a že žádají býti 

 vysvětleny, ať filosofií ať vědou přírodní ať spojenýma oběma dvěma. 

 A tak filosofie staroindická nejen v těchto, nýbrž v mnohých jiných 

 „záhadách světových," které nás obklopují, na nás, jak Herbart tvrdí, 

 doléhají a nutně vysvětlení svého vyžadují, důslednou pružností svou 

 dosti může té potřebě vyhověti. Filosofie Spinozova úkolům těm za- 

 dosť učiniti nemůže. 



S tím souvisí nauka o spánku. Tento úkaz každodenní, v němž 

 čas, prostor i příčinnosť smyslná tak jako u boha mizí, 

 musil pantheistickými ideami zaujaté mysli starých Hindův nesmírně 

 dojímati. Nikde v novější filosofii nenalézáme tak důkladných a hlu- 

 bokých myšlének, takovéhoto zevrubného proskouraání tohoto děje 



Sitzungsberichte V, 2 



