55 



záno a plyne to již z toho skutku, že Mikuláš z Okoře, jak tuto 

 powěděno, již roku 1416 byl mezi mrtwými, Mikuláš pak z Lobkowic 

 byl žiw do roku 1435. Z toho wšak následuje dále, že i jméno Mi- 

 kuláš Chudý wztahuje se na jinau osobu než jméno Mikuláš Augu- 

 stinůw. Příjmí Chudý náleží totiž práwě Mikulášowi z Lobkowic, 

 jak jest widěti k. p. z knih Coníirmationum při roce 1412, kdež do- 

 sazuje se farář w Lobkowicích „de consensu Nicolai Chudý ibidem 

 de Lobcowicz", aneb z listiny od roku 1419 w Archiwu Českém 

 (IV. 376), kdež se mezi jinými pány a zemany českými uwodí také 

 „Mikuláš z Lobkowic dictus Chudý." Že wšak Mikuláš Augustinůw 

 nebyl Mikuláš z Lobkowic, nýbrž Mikuláš z Okoře čili z Egerberka, 

 jest we předcházejícím žiwotopisném nástinu jeho ukázáno. 



Jest nyní otázka, který z těchto dwau byl mocným přítelem 

 mislrii českých, který jim roku 1409 dopomohl tří hlasů w učení 

 Pražském, když se jím we zpráwách o tom jmenuje jednau Mikuláš 

 Chudý, jinde zase Mikuláš Augustinůw. Dle nejobecnější zásady 

 historické kritiky musíme tu zpráwám sauwčkým a starším dáti před- 

 nost před pozdějšími. Nejstarší a bezprostředný swědek skutku sa- 

 mého, Jan Hus, jmeuuje toho, který přímluwau u krále wěc wymohl, 

 Mikuláše Augustinowa. Dle knihy děkanské fakulty swobodných umění 

 dosadil slowutný Mikuláš, radda králowský, prwního děkana této 

 fakulty dle nowého řádu ; wírae pak aspoň, že Mikuláš Augustinůw 

 b}l tehdáž mezi raddami králowými, což o Mikulášowi z Lobkowic 

 toho času nedá se twrditi. Krátká kronika Lipská prawí, že rektor 

 Heuning z Baltenhagena odewzdal klíče Mikulášowi, písaři urbury na 

 Horách Kutnách; tím wšak roku 1409 byl Mikuláš Augustinůw, ni- 

 kou Mikuláš z Lobkowic; rukopis pak Wratislawský wýš oznámený, 

 ač teprw pozdější (od r. 1459), jmenuje při tomto skutku wýslowné 

 Jana Augustinowa (owšem mylně místo Mikuláše Augustinowa). Je- 

 diným tudy zřídlem, které rozhodnau přímluwu u krále Wácslawa 

 přičítá Mikulášowi Chudému, to jest Mikulášowi z Lobkowic, jest tak 

 zwaná Invectiva contra Hussitas, sepsaná jak řečeno r, 1432. Udání 

 její zakládá se patrně na nějakém omyle. Že skladatel její byl 

 o osobě pana Mikuláše z Lobkowic wůbec zle zprawen, jest widěti 

 již z toho, že jej při zmínce o události roku 1409 nazýwá nejwyšším 

 písařem zemským (protonotarius regui), čímž ani Mikuláš z Lobkowic 

 ani Mikuláš z Prahy čili z Okoře tehdáž ještě nebyli. Zmatení těch 

 dwau osob od spisowatele již předce dwě desítiletí od čaíu onoho 

 skutku wzdáleného dá se wšak lehce pochopiti a wyložiti z toho, že 

 obadwa Mikulášowé bezprostředně následowali po sobě w týchž 



