108 



řečech činí, kterýmižto rozdíly (distinctionibus) všecky suky tak snadně 

 rozštěpují, že by jich lépe neroztiela Tenedska halaparta (secant, ut 

 non Tenedia bipennis melius) ; a velmi mnohými v nově vymyšlenými 

 slovy a potvornými řečmi hemžejí. K tomu, když božská tajemství 

 vedle svého zdání vypravují, totiž : kterým spuosobem stvořen a zřízen 

 jest svět, kterými trubami nečistota onoho hříchu Adamova na potomní 

 jeho přišla, kterým obyčejem, které měry, v jak brzkém času v životě 

 panny učiněn jest Kristus, jak v svátosti tiela a krve Kristovy při- 

 padne věci bez toho, na čemž bývají, jsú zuostaveny (accidentia sub- 

 sistant sine domicilio). Ale ty věci jsú již obecné! Než tyto pak 

 pokládají, že sú hodný velikých a osviecených (jakož oni říkávají) 

 v písmě svatém niužuov a k těm věcem, když na ně kdy uhodí pro- 

 citují, totiž: jest-li jaké vokamžení nebo jaká chvilka v božském ro- 

 zení, jest-li několikero v Kristu synovství (filiationes) , jest-li toto 

 pravé propovědění: „buoh otec syna nenávidí", moh-li jest buoh naše 

 vzíti ženu (suppositare mulierem), nebo ďábla, nebo osla, nebo tykev, 

 nebo kamen; potom, když by již byl buoh tykví, kterak by ta tykev 

 k lidu mluvila, kterak by divy činila a kterak by na kříži byla 

 přibita, a co by byl posvětil sv. IVtr v ten čas, v kterýž jest 

 této Kristovo na kříži pnělo , a moh-li jest v ten čas Krystus 

 člověkem nazýván býti, a bude-li možné po zmrtvých vstání jísti 

 a píti? Vidím že se již dávno smějete tak nepevným vtipnostem 

 těch, ješto jsú v písnic svatem učení. Ale oni se sobě náramně v tom 

 libí a t. d. Die Ausgabe vom J. 1511 hat nun dem conform den 

 Schlüge: Et nuni post resurrectionen odere aut bibere licebit! Video 

 rnlctis jam dudiini tani friuolas theologorum argutias. At ipsi felicis- 

 sime sibi placent etc. (Sign. E. 8 b.) Hingegen bei der Basler Aus- 

 gabe weicht der Schluss schon folgendermassen ab: Et num post 

 resurrectionem edere aut bibere las sit futurum, iam nunc fainem 

 sitimque praecauentes. Sunt innumerabiles leptoleschiai, his quoque 

 niulto subtiliores etc. (pag 270.) Und so auch die Ausgabe vom J. 

 ř851 (pag. 95). Worauf denn gar arge scholastische Spitzfindigkeiten in 

 theologicis folgen, die in der Strassburger Ausgabe und in Hruby's 

 Übersetzung fehlen, sohin auch wohl in der Pariser Ausgabe nicht 

 vorhanden waren, sondern erst später durch Erasmus hinzugefügt 

 wurden. 



