59 



Mikulášova, dotýkajíce se na jistých místech věci, o níž posud byla 

 řeč, a přijavše skutečné spiknutí Leopolda Pasovského z doby po- 

 zdější za věc již před 1. červnem 1. 1609 náležitě rozpředenou, od- 

 soudili Mikuláše Sarkandra rozhodně. P. Chlumecký výslovně mluví 

 o spiknutí Sarkandrovském, v kterém hrál děkan Opavský jednu z osob 

 nejpřednějších, jsa placeným ode dvoru císařského nástrojem velikého 

 restauračního komplotu, jehož toliko jedno odvětví prý prese všechnu 

 chytrost v taktice Sarkandrova zapírání se odhalilo bylo. P. Procházka 

 pak nazývá Mikuláše Sarkandra „horlivým zastavatelem Ptudolfovým, 

 kterýž v odpadu stavův moravských od Rudolfa viděl zpronevěřivost 

 k zákonitému zeměpánu," a jmenuje jeho na jiném místě: „horlivým 

 podporovatelem snah Leopolda, s jehož úmyslem úplně prý souhlasil." 



Obíraje se studiemi dějin slezských a vida, že věci zcela jinak 

 se mají, vyvolil jsem si za předmět rozpravy této dokázati, že Mi- 

 kuláš Sarkandr nikdy neměl účastenství v politických 

 piklech proti Matiášovi, a že ve všem jednání svém 

 veden byl toliko horlením pro potlačení protestantismu 

 a pro zavedení víry katolické na prvá její místa, jakož 

 ve výslechu hlavním v pravdě byl vyznal. Uvázal jsem se v úlohu 

 tuto tím ochotněji, čím více poznal jsem, že objasnění věci Sarkan- 

 drovy i jiné stránky dějin slezských osvětluje. 



II. Zbytečnost podezření. Léta 1542 stala se smlouva 

 mezi městem Opavou a tehdejším farářem „Jiříkem Finkem komendá- 

 torem a bratřími křižovníky zákona německého řádu Jerozolimitan- 

 ského o podací kostela farního" v ten smysl, že „právo podávání 

 faráře jim Opavským náležeti má, avšak pod tou znamenitou výminkou, 

 že ono každého času s vědomím a jistou vůlí biskupa Olomouckého, 

 kterýž by ty časy byl, a nejinače se díti má, a oni Opavští že na touž 

 výš psanou faru ne jiného než kněze hodného víry pod jednou spů- 

 sobou, jakž od starodávna bývalo, podávati mají," a to pod propadem 

 tím té kolatury JMC. i budoucím králům českým. Král Ferdinand I. 

 stranám smlouvu potvrdil téhož léta zvláštním majestátem. V době 

 Maxmiliána, jakožto císaře toho jména IL, zmohlo se ale protestant- 

 ství v Opavě tak náramně, že i sám farář Blažej Sibenloth víře 

 své se zpronevěřil, sesíliv stranu svou přibráním Simona Kunze za 

 kazatele českého a kaplana Michala za predikanta německého. Nic- 

 méně vychováváni jsou při též faře ještě dva kaplani vyznání katoli- 



