126 



však tím přepřísným kritickým spůsobem dále, pak by se ze staro- 

 žitností Slovanských a českých zvláště stala skoro holá tabula rasa, 

 což předce proti vůbec uznané zásadě, že základové vzdělanosti, tudíž 

 i bájesloví, u všech pranárodů indoeuropských byli stejní, poněvadž 

 všeobecní, bojuje. Podobným spůsobem zdají se nám zprávy Vace- 

 rádovy, ač se ovšem z nich ráz středověký setříti nedá, veskrz jiného 

 charakteru býti, nežli zprávy kronikářů polabských, mělť t. Vacerád 

 za hlavní směr svůj. slovník Mater Verborum co možná českým neb 

 Čechům přístupnějším učiniti, překládaje a vykládaje česky, co našel 

 v něm přeloženo německy a vyloženo latinsky, budiž to juž pouhé 

 slovo, budiž to věc, ku př. aratrum, pluh (str. 18.) plecto, vlichto, 

 pletu (str. 117). — Mercurius a mercibus est dictus, Radihost, 

 vnuk Kiitov (str. 447.), Illirie regio, Slovanská zemie (str. 

 154). Formu: Radili os t nenašel Vacerád v žádné kronice latinské, 

 kde se píše: Radegastus nebo Riedegost, formu: Zvarasici neb 

 Lvarazici našel sice, nepřevzal však do gloss svých: taktéž jsou 

 jména: vnuk Ivirtov, Sy ti vrat a mnohá jiná veskrz neznámá kro- 

 nikám. ; na důkaz, že Vacerád vládl hojnému pokladu vlastních svých 

 vědomostí. Tam, kde v textu latinském stojí: Mercurius nepos Ath- 

 lantis t. j. v prvním a pravém slovníku Mat. Verb. (tisk. str. 263. 

 1. sloupen nepřipsal ničehož, v druhem slovníčku ale, kde jen stojí: 

 M. a mercibus est dictus (tisk. str. 543. sloupec 1.) připsal: vnuk 

 Kirtov, na důkaz, že samostatně si počínal. A v skutku, kde by 

 •e byl z kronik polabských dozvěděl slov, jako jsou: žirtva, holo- 

 caustům, žarovišce, rogum, vilkodlaci, incubi, Veleš, Pan, 

 svor, zodiacus, skřet, daemon, raj, paradisus, prěšera, porten- 

 tuni. ohniščenin, libertus, navaza.č, haruspex, Morana, He- 

 cate a p. , 



Mamě tudíž i slovo „Siua" u Vaceráda za domácí, ba domý- 

 šlíme se, že je jiného kořene a jiného znění nežli Helmoldova „Siwa", 

 dea Polaborum. Posud se tato hlavně kronikáři středověkými četla 

 a vykládala co Dzjeva, Děvana, Venus, Krasopaní — Vaceradova 

 „Siua- však čtla se téměř bezvýininečně co Živa; než nedostávalo 

 se i vykladačů, již měli Djevu a Živu za totožnou. 



Proti výkladu llelinoldovy Siwy co Živy opíral se první Do- 

 brovský v Slavínu, neb praví při úvaze o Kaysarové bájesloví slo- 

 vanském takto: „Siwa die göttin des lebens bei den Polaben. Dies 



