127 



ist die gewöhnliche Erklärung, weil man dabei an živ, živa, vivus. 

 viva dachte. Hätte man nicht vielmehr an den indischen Shiva 

 denken sollen? Sonderbar genug, dass die slavischen Mythologen nicht 

 darauf verfallen sind, ihre Götternamen in Indien zu suchen" fst.r. 413. 

 edit. princ). Vyplnilo se v skutku toto přání Dobrovského a bohužel 

 v přehojné míře, neb vedlo pacestím neschůdnějším ještě, než jim 

 zaváděla bohyně Živa; neboť dal se tu slovutný jazykozpytec zavésti 

 pouhým zvukem Helmoldovy Siwy a indického Shiva. Šafařík 

 však držel se bohyně Živy; nehledalť ji ovšem v Indii, ale v báje- 

 sloví skandinávském. Pravit ve svých starožitnostech: „Slovanská 

 Prija (Venus) slula u dřevných Skandinávcův Frey a, příjmím Vana- 

 dis, t. vendická bohyně. Skandinávská Sif (st. něm. Sippia, ags. Sib) 

 lot. Seevva jest naše Živa a Wóla naše Vila (str. 51. edit. princ). 

 Avšak i toto srovnání Živa — Sif nezdá se, že vede k účelu žá- 

 danému. Jméno skandinávské bohyně Sif (goth. sibja, st. něm. sippia, 

 angl. sibbe, sib, J. Grimm, d. nryth. 286. Mannhardt, Zeitschr. f. d. 

 myth. II. 331.) neodráží se t. v slovanském slově živ-a, než bezpo- 

 chybí ve slově žup-a (srov. st. slov. župani., k čemuž srovnává Mi- 

 klosich, lexis 1865. str. 201. b. goth. siponeis, discipulus, pruské: 

 supími, mater familias, litev. župoné, id. a maďař, ispan). Význam 

 však bohyně Sif, že byla t. ženou Thóra (Donara) a že měla zlaté 

 vlasy, může ovšem státi v souvislém báječném poměru s bohyní „Siwa", 

 jak my ji t. vyložíme. Co se však správnosti týká, že Šafařík a 

 Palacký ve svém spisu die ältesten Denkmäler d. böhm. Sprache 

 (1841. str. 231. a) glossu Vaceradovu: „siua" čtou: živa, není nic 

 proti ní co namítati, poněvadž obdoba pravopisu Vacerádova aspoň 

 z jedné strany ji podporuje, an Vacerád též píše: siuok^živok, ani- 

 mal (str. 144), blasu=blažu, blažím, beo (str. 31), sahadlo^žáhadlo, 

 cauterio (str. 46), pasit— pažit, cespis (str. 181). Avšak takto čísti 

 a vykládati není nutno, poněvadž Vacerádův nejapný pravopis i ji- 

 nému čtení podává rukověť; píšeť t. též: salase = salaše, casa pa- 

 storalis (str. 103), san = saň, serpens (str. 114), sytiwrat=Sit.ivrat. 

 Saturnus, jak opět Šafařík a Palacký čtou a vykládají (1. c). Taková 

 nejasnost a nejistota panuje i ze strany výkladu Helmoldovy bohyně 

 Siwa, neboť jakožť juž výše jsme se toho byli dotkli, čtou podle 

 Bangerta někteří rukopisové místo: Siwa i Syn na, co Eccard (duo 

 monumenta perantiqua cap. IV. §. 25. pag. 67, (jS.) vztahuje na jméno 



