130 



se opět nikoli Živa, Živena do vsi, než léto neb máj v podobě 

 zeleného stromku. Polák Dlugoš zprávu dávaje o vynášení smrti 

 na neděli Laetare u Poláků praví, že za svých dnů (1415 — 1480) 

 modly nikoli Morany a Živeny, než modly Dzievany a Ma rzaný 

 nosili na žerdích (in longo ligno extollentibus, vydání 1711, fol. 94) 

 Viděti ze všeho, že jméno Živa co bohyně povstalo dílem z výkladu 

 slova Sivá, dílem zpotvořením výrazu Dzieva, Dzievana, poněvadž 

 nikde se nenalézá o ní nějaká spolehlivá zpráva. Nic méně žila 

 živě Živa aspoň v obrazotvornosti archeologů českých, žilať na obrázku 

 Vaceradově, vykopalať se i podobizna její na Vyšehradě a to na 

 jedné misce, kteráž za drahý peníz se sbírkou Pachlovou přišla do 

 národního musea, až se tam pak najednou proměnila v pannu Marii. 

 (Wiener Sitz. Ber. philos. hist. Classe, 11. Band, Jg. 1853. S. 760.) 



Avšak na pohled zdá se, že jsme bojujíce proti bohyni Živě 

 jedno důležité místo kronikářské naschvál vypustili z našeho vypra- 

 vování. Je to místo, jenž se u kronikaře Pro koše či Prokosia 

 nalézá. Psalť prý Prokoš v 10. století knihu, jež roku 1825 pod 

 titulem vyšla: Kronika polská przez Prokosza ve Varšavě a la- 

 tinsky co Chronicon Slavosarmaticum Procosii roku 1827 tamtéž. 

 V latinském vydání praví se na str. 113 takto: „Divinitati Zywie 

 farním exstructum erat in monte ab eiusdem nomine Ziwiec dieto, 

 ubi primis diebus mensis máji innumineriis populus pie conveniens, 

 precabatur ab et, quae vitae autor ha beb a tur, longam et pro- 

 speram valetudinem. Pracipue tarnen litabatur ei ab iis, qui primům 

 cantum cueuli audivissent, ominantes superstitiose, tot annos se vi- 

 cturos, quoties vocem repetisset. Opinabantur enim supremum 

 hune uni versi moderátorem transligurari in euculum, ut 

 ipsis annuueiaret vitae tempore." 



Tato zpráva je velmi nejasná, neboť nesezná se z ní ani, mluví-li 

 Prokoš o bohu („hune supremum universi moderátorem"), nebo 

 o bohyni („quae vitae autor habebatur u ). Než zdá se, že Prokoš 

 mluvil o Bohu, jelikož ženská forma „quae" mluvnicky nutná byla 

 pro výraz „di vi ni tas." Tomu však stojí naproti, že u všech Slo- 

 vauů kukulka je ženského rodu, jako u Latiníků a Němců rodu muž- 

 ského. Neví se tudíž s jistotou, jmenoval-li se podle Prokoše „divi- 

 nitas Žywie 1 *, u. nebo „Žywa" f. Text polský pomohl by ovšem 

 snadně z této rozpačitosti, než v nein, jenž dvě léta před latinským 



