132 



Dosti zajisté toho, by se přesvědčení jasného dobylo, že jen s nej- 

 přísnější sudbou lze i pověstí bájeslovních používati z kroniky oné. 

 Následujraež tu Jakuba Grimma, jenž tu kroniku ve své deutsche 

 mythologie (str. 643) cituje, avšak ne snad pro bohyni Živu, již 

 Grimm ani nezná co bohyni slovanskou, než pro mythický poměr že- 

 žulky. A v skutku bude snad v oné zprávě jen to pravdivé, 

 že Poláci na jaře slavili slavnost, při níž kukačky se vzpomínalo, 

 k ostatku dalo snad jen jméno městečka Zywiec, Zywie, co nyní 

 spotvořeno je Saypusch a Seybusch, nějaké příčiny. Starý kro- 

 nikář polský Dlugoš nezná žádný vrch Zywiec, jako jej zná Prokoš, 

 než jen městečko Zywie pod vrchem Baba a na blízku vrchu 

 Dzjevky (fol. 34.1. c), připouští však ovšem, že znali Poláci boha 

 života Zywie, a Dzjevanna že prý byla u nich „Diana" (fol. 37). 

 Blízkost těch vrchů pod jménem Bába a Dzjevka je báječně dů- 

 ležitá, neb vidíme v nich protivu výše naznačenou M oraný a Vesny, 

 Mařany a Dzievany t. j. zimy a léta v podobě stařeny a mla- 

 dice: a kdo bájesloví slovanské zná, ví, že i tyto protivy jsou jen 

 zdánlivé, že t. Vesna neb Děva (Dzjevana) jen je omlazená Mo- 

 rana a Bába, a Morana či Bába opět jen sestárlá Vesna či Děva. 

 Na jméno Bába vztahovala se snad tudíž původně pověst v Prokoši 

 zachovaná: „quae vitae autor habebatur," neb právě Bába 

 je to, jež se bájeslovně hojně jeví co Ro denice (Sudička) a 

 tato mohla též kukulkou lidem zvěstovati, kolik let budou žíti. Sou- 

 visí-li s tnuto jméno městečka Ž i v i e c čili nic, téžko uhodnouti, po- 

 něvadž nynější formy Saypusch a Seybusch i na jinou původní 

 formu toho jména kázati by mohly. Avšak i kdyby souvislosti té bylo 

 a jméno Živiec by bylo starožitné, nemluvilo by toto pro bohyni 

 Živu. poněvadž tvar živa je významu skoro trpného, nikoli 

 Činného (živ, živa, živo), že všicci bohové jsou „veko žizní", a 

 nikoli jen jedna bohyně živa. Pravdou je ovšem, že v národních 

 pověstech „živa voda naproti se staví mrtvé vodě" ve smyslu oži- 

 vující, raný zacelující, co by se dobr« hodilo k významu Vesny 

 naproti Morané : avšak je to dílem smysl jen přenesený, jelikož výrazy: 

 živý plot, živé stříbro (rtuť) původně znamenají jen pohybující se, 

 rostoucí, nikdy však život dávající, dílem musila by bájeslovní forma 

 Živa vůbec doložena býti, co právě nikde není. Polští uájeslovci 

 neznajíce bohyni Živu, drží se jakéhos boha Zywie, rodu nižádného, 



