133 



pošlého ze zprávy Prokošovy neb jí podobné kronikářské. Viděti to 

 z výkladův jich, Krom er ku př. upustiv od obzvláštnosti boha neb 

 bohyně vykládá slovo středního rodu žywi§ toliko slovy všeobec- 

 nými: „žyvotnym albo žyiacym." Naruszewicz (hist. nar. polsk. 

 1786. 2, 33.) dotýká se jeho slovy: „Lyčili Poláci miedzy bogami 

 swemi Žywie, jakoby duch ožywiaiacy t. i. Venere (!) albo milosé, 

 matke wšelkiego tworu," z čehož viděti, že mu základ pevný, báje- 

 slovný ucházel, poněvadž v samých protivách se pohybuje: Žywi§ je 

 t. 1. duch oživující, 2. pak Venus, láska, 3. matka, tudíž co kdo chce 

 na výběr. Ba i slavný Linde nevychází z této neurčitosti ve svém 

 slovníku (VI. sv. str. 1071) vykládaje to holými slovy: „1 ebensgeist, 

 lebensgott, leben sgöt ti n, bohemice zevěna, carniolice sej vina, 

 Ceres." Ještě hůř to vypadá u Lindeho v předmluvě k slovníku, 

 kde srovnává bohy řka: „Cerera, Mařana u Čechov Zevena, u Kraincu 

 Sejvina, u našich zas Dzjevana, Dzivena, Zievonia, Divá, 

 tož co Diana!" Základná je i tu, jak jsme výše juž seznali, jen „Dzie- 

 vana, Děvana, Děva" a česká Zevena jako polská Zievonia 

 ničím jiným než jich pokaženým jménem. K „Sej vi ně" Kraincu při- 

 dáme ještě zprávu Lienharta ve Versuch einer Gesch. von Krain, 

 IL 259. jak ji podává slavný bájozpytec Bernardi ve svých Bau- 

 steine zur slav. Mythologie (Jahrbücher. 1844. str. 103.): „DieKrainer 

 nennen den Planeten Venus Shiwa (Živa), welches so viel heissen 

 würde, als die belebende." Avšak darmo jsme hledali, bychom 

 u Kraincu spolehlivých těch výrazů se dobrali, nenašli jsme ni Sej- 

 vinu ni Živu, a nebude to opět nic jiného, než že se Sejvina 

 promění v Dzievanu a Shiva v Dzievu, není-li u Kraincu snad 

 Živa tak uměle tvořena jako u nás Krasopaní = Venus. U „Mi- 

 kalia", 1649, našli jsme jen danica, zvjezda, Stella, Diana; u„Vol- 

 tiggi", 1802 taktéž: danica, lucifero, Stella Venere ; u „Ballmann" 

 1839 danica, jutrenica, zvjezda večernaja, Venus; u „Balukié" 

 1849: danica Stella di Venere, živa, rtuť, argentum vivum. 



I v literatuře české nenajdeme pro Živenu, Živu nižádných 

 podstatných dokladů. Tak nezná Jungmann ve svém slovníku 

 mimo Mater Verb. a mnohomluvného Kroka ani jediný pravý doklad 

 pro ni (V. 825), a opatrný Jos. J i r e č e k opominul ve svých kritických 

 studiích o mythologii slovanské veskrz tu bohyni Živu! 



Nebylo jí bezpochyby nikdy a vše, co posud o ní mluveno, vlo- 



