135 



vého slova a tudíž původní jeho význam je bohužel neznámý, jeli 

 ale vůbec slovanský, leží pak v něm výraz: světlá (st. slov. sěvanije, 

 splendor) co epitheton ornans, asi tak jak Polák ženské pohlaví jme- 

 nuje bílým. Že v tom slově však neleží kořen živ, vidno z toho, 

 že u Lotyšů sluje život „dsiwoht", lebendig „dsiws" (str. 383. 384). 



Nemohu tudíž na nynějším stanovisku bájesloví jinak, leč tvr- 

 diti, že žádná spolehlivá stará zpráva nevede k nějaké slovanské bo- 

 hyni Živa, ač jsem sám ještě r. 1861 ba 1864 hájil její bájeslov- 

 nou bytost. 



Vznikla v bájesloví mylným výkladem výrazu Siwa a Siua, 

 nutno tudíž by i s ním opět ustoupila. Že byl výklad ten neodůvod- 

 něný, stalo se patině z pojednání výše daného: nutno tedy aspoň 

 pokusiti se o jiný výklad oněch slov. Mámeť příčinu, dotknouti se 

 prvé slov Vaceradových, až pak přistoupíme k slovu Helmoldovu. 



a) Vaceradova Siua. 



Z příčin výše udaných nedotýkáme se tu více ni miniatury ti- 

 tulní ni slov Estas Sivá, než jen tré známých gloss. Co se těch 

 týká, sluší rukopis musejní M. V. srovnati k incunabuli tištěné, 

 o níž řeč byla v Kroku r. 1865 (I. str. 46), jejíž titul je: Sale- 

 monis ecclesiae Constantiensis episcopi glossae ex illustrissimis collectae 

 autoribus (Augustae in monasterio S. S. Udalrici et Afrae. Circa 1475). 



Tato kniha má na str. 111. řádek 1 — 3 tištěno: „Diua, dea 

 siue imperatrix, lučina iunoque in ultima parte Italiae colitur. divá 

 parens dea mater." Z tohoto slova siue uděláno je v musejním 

 rukopise: siua (str. 83. sloupec 1. řádek 32). Je-li to pouhá náhoda, 

 poklesk písaře starého, pak by to slovo co latinské sivé pro nás 

 nemělo žádné důležitosti více. Taktéž by se ta věc měla, byla-li by 

 tato reformací pokus novější, což se nám však nezdá tak býti, než 

 že snad Vacerad sám, libuje si v glossování českém, použil té příle- 

 žitosti, na místo zde ne veskrz potřebného latinského slova sivé 

 položiti českou glossu siua a to tak, že tam nyní čteš: Diua, dea. 

 siua, imperatrix, lučina, iunoque in ultima etc. Viděti, že v celé te 

 glosse o životě není ani řeči, že tedy jen podle zvuku vnějšího 

 siua by se vztahovalo na živa a sluší též v úvahu vzíti, že tato 

 zdánlivá glossa siua tu při veskrz jiných jménech božských stoji, 



