137 



ani z dáli podal. Předpokládajíce, že obě glossy jsou pravé, do- 

 mníváme se, že Vacerad neb kdo jiný při Ceres hlavně význam: 

 fruges, frumentum měl na zřeteli, že tudíž sivá mu měl slovesný 

 význam od st. českého siev-ati, sívati, nynější síti (srov. st. slov. 

 sěv-bCb, m. sator, sějati, serere) snad ani nepomysliv na nějakou 

 bohyni, jako při lat. slově v er napsal vesna a to dvakrát (str. 

 339. 363). 



b) Helmoldova Sivá. 



Při výkladu Helmoldova slova „Siwa" držíme se jiných zásad, 

 než při výkladu slov Vaceradových a to za tou příčinou, že Helmold 

 byl Němec, jemuž jemné zvuky slovanské i uchu i ústám se příčily, 

 kdežto Vacerad Cech jen nemotorným svým spůsobem psaní nesnázi 

 ve výkladu působí. Jelikož Helmold bohyni „Siwa" čítá mezi bož- 

 stva „primi et praecipui", musí býti bohyní vznešenou. Četl bych tudíž 

 místo Siwa Dsiva či Dzieva (Dieva, Děva), o níž jsem bližších zpráv 

 podal v pojednání: Děva zlatovlasá bohyně pohanských Slovanů r. 1860. 

 Dzieva ta polabská mohla by pak ovšem zápasiti se zlatovlasou Sif 

 skandinávskou i když nikoli stejným kořenem slovným, tož předce 

 významem svým báječným. Co se oprávnění týká, měniti Siwa v 

 Dzieva zakládá se na přechodu podnebných hlásek v sykavky, tak 

 píšeme ku př. seděni v sezení, Čech píše dědina t. j. djedina, 

 Polák dziedzina, Čech devět, Polák dzieviec, Čech divať se, 

 Polák dzievač sie, Čech děva, device, Polák dzievica. Polabská 

 nářečí působila však přechod mezi nářečím českým a polským. Zastu- 

 pování pak hlásek s a z je obecně známo, ba skoro zákonem, že Němci 

 píší s m. slovanského z ku př. Zuarazici m. Svarazič, sima m. zima 

 a domýšleti se je tedy volno, že Helmold, byl -li by býval Slovanem, 

 bohyni byl jmenoval a psal: Ziwa t. j. Dzieva, jako Čech píše na- 

 řízení m. nařídjení, jelikož z je právě znaménko pro zvuk cfe, da. 

 To by se bylo stalo tím rovným právem, kterým měnili latinští kro- 

 nikáři v středním věku, i když byli Slované, slova Děvana, Dzie- 

 vena v Zevana, Zievana, Di-di-lada, Dzidzilada v Zizilii. Hled- 

 mež, jak píše Christian Henning ještě r. 1705, když sestavil: teutsch- 

 wendisches Wörterbuch von der Sprache, welche anuoch uuter den 

 Wenden im Dannebergischen, Herzogthums Lüneburg, im Schwuuge 

 ist." Opis nachází se v Klementinské bibliothece pod znakem 16. E. 



