35 



Čechám a poněkud též k jižním, ke krajinám kolem Berounky 

 a Vltavy se rozkládajícím. V nich aspoň i mnohé drobnější příběhy 

 válečné pozornost jeho upoutaly. Obzvláště pak všímá si od r. 1426 

 — před tím jen o obležení hradu r. 1422 zmínka se činí — Karlštejna. 

 Ba spisovatel Karlštejna takořka s očí nespouští: vedle válečných 

 událostí napsal také, že roku 1435 Berounka pod Karlštejnem neoby- 

 čejně vysoko vystoupila a že roku následujícího kolem Karlštejna 

 hrom zvláště silně bil. Vedle úmrtí purkrabův zaznamenává také 

 úmrtí jiných osob na Karlštejně a p. Slovem : spisovatele kroniky 

 si nemůžeme představovati než na Karlštejně neb v nejbližším okolí 

 jeho bydlícího. Bylť nejspíše, jak Palacký se domnívá, manem Karl- 

 štejnským. Karlštejn byl místo nad jiné vhodné, kde se o válečných 

 událostech na rozličných stranách země, zvláště pak v západních 

 Cechách i s těmi podrobnostmi, které ho zajímaly, dovídati mohl. 

 Na některých místech kroniky jest zjevno, jakou cestou se zprávy 

 na Karlštejn dostaly, tak roku 1427, kdy po vskočení pana Hynka 

 z Kolštejna do Prahy pět z jeho lidí útěkem na Karlštejn se za- 

 chránilo. O sjezdu Prešpurském r. 1429 v kronice bezpochyby zpráva 

 pochází od Tluksy z Buřenic, jednoho z účastníkův sjezdu. Byltě 

 Tluksa z Buřenic purkrabě Karlštejnský. Jestliže pak v kronice 

 čteme obšírnou zprávu o bitvě u Lipan — a jest to část její snad nej- 

 cennější — vysvětlíme si to snadno, slyšíce, že v slavné této bitvě 

 bojovali také Karlštejnští: Wilhelmus de Jaroslawicz subburgravius 

 Karlstain castri cum sociis de dieto castro videlicet Mathia dieto, 

 Stephano dieto Stietina, Venceslao de Skrhlow, Leonardo, famulo 

 Bartosskonis de Drahonicz, Mathia nigro, Mauricio, Pechone 

 et duobus hastonibus et aliis pluribus abinde equestribus et pedi- 

 tibus .... A když jsme četli před tím k r. 1426 o chorobě oční 

 jakéhosi B. a k r. 1433 o úmrtí sestry jeho Markéty: nejsme opráv- 

 něni doplniti si jméno toto na: „Bartošek z Drahonic"? 



S podobnou bedlivostí jako věci Karlštejnské stopuje kronikář 

 pana Hanuše z Kolovrat a činy jeho od r. 1422 začínaje nepouštěje 

 jeho ani tenkráte s očí, když tento pán byl přinucen r. 1430 k Táborům 

 se přidati. Bartošek, ačkoli sám stoje vždy při straně Sigmundově, 

 kroku toho nepokáral. I zdá se, že jej s panem Hanušem spojoval 

 zvláštní nějaký svazek. Jinače se zachoval k bratru jeho Fridrichovi 

 z Kolovrat na Libštejně, provázeje úmrtí jeho r. 1432 nekřesťanskou 

 větou: „oret pro anima eius, qui vult!" Byltě Fridrich z Kolovrat, 

 jak Bartošek sám vypravuje, Karlštejnských úhlavní nepřítel — capi- 

 talis inimicus, nee cum ipsis treugas pacis quovismodo habere voluit. 



