113 



r dr 



w V*;*=v».-^:-+-,. 



která se změní, zavedeme-li excentrickou anomálii q co pomocnou 

 veličinu na základě rovnice: 



(21) r tí = a (l — e cosQ ) , 

 a zároveň střední pohyb denní pomocí: 



v rovnici: 



m dt = (1 — e cosp ) íčp 

 mající integral: 



(22) m ř -f M = q — e «m(» . 



M Q , t. zv. epocha, t. j. střední anomálie na začátku pohybu 

 (v čas t = 0) jest šestou integrační stálo_u, která jvšak se soustavou 

 ostatních integračních stálých, vektory Z> , Z> ', D " znázorněných, 

 nijak nesouvisí. 



Znajíce pomocí rovnic (21) a (22) r Q co úkon času, určíme si 

 tolikéž i ^ a s a na základě rovnic (15) a? , ?/ , z co úkony času. 



Podrobnější diskusse výsledku byla by ovšem zbytečnou, ana 

 by nevedla k ničemu, co odjinud již známo není; zajímavá jest právě 

 jen ta okolnost, že lze řešení problému dvou těles podati zvláštní 

 soustavou dvanácti rovnic (2), (9), (10), (11), (21) a (22), na 

 sobě ovšem určitým způsobem závislých. Deset rovnic neobsahuje 

 přímý vztah mezi časem a hledanými úkony jeho, nýbrž jen mezi 

 oněmi veličinami a příslušnými rychlostmi; a všechny tyto rovnice 

 mají stejný tvar, známý to tvar rovnic vyjadřujících princip ploch. 

 Integrálu, jejž nám poskytuje princip živé síly, zúmyslna nebylo 

 upotřebeno. 



Budiž mi ještě dovoleno připomenouti, že jsou pokud mi známo 

 rovnice (9) a (11) úplně novy; rovnice (10) vyskytují se sice v La- 

 pí ace- o vě Mécanique céleste v kn. II., kap. III., avšak ve tvaru 

 poněkud jiném, a mnohem složitějším. V soustavě rovnic (P), tamtéž 

 uvedené, nalézají se totiž tři rovnice, z nichž jedna má tvar ná- 

 sledující: 



n — /_i_^ I"** d yl + dzl ~] , y dy dx , z dz dx 



Připojíme-li identitu: 



"° = ~ x ° W H Tt^~ 



Tř. : Jklathematicko-přírodovědecká. 



dť 1 



