120 



u a tv (a ve výrazu pro v též místo -j-J může s výhodou upotřebiti 

 některý z nalezených zde výrazů, zejména (29) neb (30), (33) a (34). 



III. 



Jest však ještě jeden způsob, jakým lze výsledků nalezených 

 v odstavci prvém a vztahujících se ke problému dvou těles upotřebiti 

 při přibližném řešení problému tří těles. K tomu cíli vyjdeme od 

 základních rovnic problému tří těles (I. 2) v původním tvaru: 



-=-£ -f~ (ixr~ = nX přibližně =: nX 



(35) d -^+(iyr- ;i = nY , = nY 



jp -{- pzr~ z = nZ „ =znZ . 



Rovnice ty dávají předně dle obdoby rovnic vyjadřujících 

 princip ploch : 



ř 



O 



t 



z -J- — x -!L — B + nj (Xz — Zx)dt, 



dt 



- V -jß = C + nj (Yx—Xy)dt, 



aneb v prvním přiblížení:*) 



t 



y ~k~ z %í = A ° + nH ° = A > E ° = f( z <>yo — Y Q z o) áí, 



o 

 t 



(36) z *£ - x *L - 5o + n^ = 5, JT = /(Z oZo - Z * ) dí, 



o 



í 



*) Veličiny J7 , iT , X jsou tytéž, jako — E, —K, —L v prvním mém po- 

 jednání; změna označení odůvodňuje se tím, že se nám zde veličiny nll , 

 nK , nL vyskytují co přírůstky veličin A 0i B , C . 



