268 



jest dceřiným menšího. Také bychom mohli přijmout ten náhled, že 

 analogicky k obr. II. a IV. doplniti si máme pupen střední (obr. IV. c), 

 který tu jest až na dvě první šupiny, které mají úžlabní pupeny, 

 úplně potlačen. 



A připomeneme-li si nyní vijan Aristolochia Clematitis 

 mohli bychom se domnívati právem, že i zde vijan pupenů vznikl 

 podvojením původních pupenů serialních — a ne tedy rozstoupením 

 dle náhledu Eichlerova. Ovšem u Ar. Clematitis jsou pupeny 

 ty již záhy od sebe odděleny, takže souvislost jejich jsem někdy 

 nemohl sledovati, ale také na pupenech bujných prýtů obr. II. 

 Acacia lejophylla nelze i v nejmladším stadiu žádné spojení 

 sledovati, ač z analogie druhých druhů jich souvislost jest patrná. 

 Mám za to, že příčinou toho jest bujný vzrůst hned v prvém mládí. 



Výklad tento pro pupeny Ar. Clematitis sbližuje druh 

 tento s Ar. Sipho, kde jsou skutečně pupeny serialní. Jedná se 

 jen o to, byly-li, neb mají-li se původní pupeny Ar. Clem. mysleti 

 adossirovány jako u Ar. Sipho, nebo s orientací transversální. Myslel 

 bych toto druhé, poněvadž jednoduché pupeny na rhizomech pod- 

 zemních jsou transversálně orientovány. 



Pro náš výklad pupenů Ar. Clematitis mluví ještě i ta 

 okolnost, že u Ar. Pistochia nalézáme v úžlabí listů dva vege- 

 tativně pupeny (obr. VIL a, b) a pak následuje jeden květ (tak jsem 

 aspoň nalezl v botanické zahradě Pražské), který padne do mediány, 

 nikoliv v levo od mediány. Dle toho jest květ tento serialním k oběma 

 pupenům a), b), čili poněvadž nerozdělen stojí v mediáně asi podobně 

 jako pupen b) obr. III. 



Ohlédněme se nyní po všem tom, co posud o serialních pu- 

 penech známo, připomeňme si i to, co jsme zde co příspěvek k jich 

 poznání podali, abychom vůbec podstatě jich porozuměli. 



Viděli jsme, že tvoří se všade, kde místa a času jim dopřáno 

 neb kde bujný vzrůst hlavní osy panuje. Hodnotou svou jsou docela 

 parallelní k prvnímu pupenu úžlabnímu, ano i vznik jejich základ- 

 ního pletiva má tamže původ, kde pupen první, jak jsme u akátu 

 shledali. Nejsou tedy nijak ani splodinou snad osy hlavní, ani pod- 

 řízenými pupenu prvnímu; jejich kolébkou jest vesměs úžlabí mateč- 

 ného listu. 



Nejspíše vyvinují se, kde mají předně místa. Tam kde těsně 

 v úžlabí sedí jediný pupen (ku př. dub, buk), zřídka vyvine se pupen 

 serialní a vyvine-li se, ostává malým jakoby zakrnělým. Naopak 

 všade tam, kde první pupen z úžlabí dále na lodyhu se vyšine, zpra- 



