269 



vidla vytvoří se pupen serialní a často ne jeden, nýbrž více jich. 

 Dokladem toho jsou nám na př. dlouhé letní pruty r. Lonicera, 

 Pterocarya, Amorpha, Gleditschia. U prvé z těchto nálezném 

 na prvních článcích brzo z jara povstalých v úžlabí jen po jednom 

 pupenu; dále však nálezném již dva, tři a v článcích asi v červnu na- 

 rostlých sedí jich nad sebou až 5 a to dosti daleko od sebe vzdá- 

 lených. Pak odtud jde to opět opačně ku konci prutu; pupenů opět 

 ubývá, jsou sblíženějšími. Tedy tam kde byl vzrůst nejbujnější, tam 

 nejvíce se jich vytvořilo. Docela podobně jest to u druhých právě 

 jmenovaných, kde zvláště platí ona podmínka místa, poněvadž tu nej- 

 vyšší pupen jest nejstarším, a při nejbujnějším vzrůstu nejvíce z úžlabí 

 na lodyhu vyšinutým. 



Co se týče času, tož poznali jsme, že nejvíce se tvoří serialní 

 pupeny, kde rostlina vůbec odpočívající pupeny tvoří — tedy na 

 lodyhách vytrvalých. Na letních lodyhách místo pupenů vyvinují se 

 serialní větve neb květy a vyvinou-li se pupeny, tož obyčejně zůstá- 

 vají zakrnělými. 



Máme-li na zřeteli theorii anafytosní, tož skládá se dle ní celá 

 lodyha z jednotlivých článků — anafytů, které sice v souvislé 

 lodyze co její části nejsou zřetelný, ale srovnáváním různých zjevů 

 a okolností tam theoreticky předpokládati se musí. Svou přítomnost 

 dávají tyto anafyty vždy na jevo listy, které jako stopy jejich na 

 souvislé lodyze se nám objevují. Jeden anafyt rodí ze sebe druhý po 

 něm následující. Listy nejsou podstatnou částí anafytu, neboť víme, 

 že často jen co rudimenty se vyskytují, ano někdy úplně se potlačují 

 (květenství trav, křížatých); listy nejsou také koncem neb vrcholem 

 anafytu, nýbrž jen dceřinou splodinou rovněž jako druhý anafyt, který 

 na lodyze z něho povstal. 



Vegetačním vrcholem každého anafytu jest úžlabí 

 listu, neboť toto jeví se nám vždy živým, vždy činným a rodivým 

 a v každém ohledu nápodobuje terminální vegetační vrchol osy hlavní. 

 List není vrcholem anafytu, neboť jest vzrůstu omezeného a upama- 

 tujeme-li se, že vzrůst jeho děje se tak jakoby (ovšem v největším 

 počtu případů) z lodyhy se vyšupoval, tak že base jeho jest nej- 

 mladším, vidíme, že vznik svůj vzal z téhož vždy živého a tvořivého 

 pletiva na konci anafytu, z kterého následující anafyt na lodyze. 

 Tento vegetační vrchol však neustává v činnosti své, nýbrž tvoří třetí 

 splodinu — totiž první anafyt prvního úžlabního pupenu. Ale ještě 

 i nyní vrchol jeho jest živým a plodným, neboť schopen jest stále 

 nové a nové anafyty nových serialních pupenů tvořiti. Netvoří-li je, 



