279 



5. Na dvoulistých prvních prýtech úžlabních (o čemž dále více) 

 jest také první list menší a prázdný, teprva druhý na úžlabním prýtu 

 pošinutý. Porovnáme-li tento dvoulistý prýt s třílistým, jest rozdíl 

 mezi nimi pouze ten, že třílistý má ještě jeden list s mohutným 

 úžlabním prýtem po dvou listech dvoulistého. Dle Wydlerova názoru 

 nebylo by žádné shody mezi oběma prýty. Vůbec pak vidíme na 

 všech prýtech rulíku, od lodyhy samé začínaje až do posledních prýtů 

 vijanů, že dolejší listy jsou prázdné neb slabými prýty úžlabními 

 nadané, nejhořejší pak vždy mají mohutné úžlabní prýty, pročež jsou 

 na nich pošinuté. Pravidlo toto platí veskrze, toliko počtu listů na 

 prýtech čím vyšších tím více ubývá: nejprve jest větší počet listů 

 nepošinutých a namnoze 2 — 3 nejhořejší pošinuté, pak jeden prázdný 

 nepošinutý a dva pošinuté, posléze, ve vijauu, jeden nepošinutý 

 a jeden hořejší pošinutý. Kdyby Wydler měl pravdu, byla by při- 

 rozená tato řada a vůbec pravidlo ono porušeno, neboť by na troj- 

 listém prvotním prýtu úžlabním právě naopak dva listy byly poši- 

 nutý a nejhořejší prázdný. 



Zde musím se zmíniti o případu abnormálním, o prvotním prýtu 

 třílistém, jehož dva listy vedle sebe stojící, 6 X a b 3 byly srostlé v je- 

 diný list, jehož původ ještě dvěma cípy byl naznačen (obr. 10). List 

 6 3 , v jehož paždí (jak diagram té větve obr. 10 B ukazuje) mohutná 

 vidlová větev A z se nalézala, měl býti na ní ovšem vzhůru pošinut, 

 tak jako 6 a pošinut byl na úžlabní své vidlové větvi A 2 , avšak vý- 

 minečně list ten zůstal téměř nepohnut vedle listu b y státi, a poně- 

 vadž kraje sousední těch dvou listů při vývoji svém si vadily, musela 

 basis jich congenitálně srůsti. Dvojitý ten list měl proto široký řapík, 

 jehož jedna strana, listu b 3 patřící, byla předce trochu výše insero- 

 vána. Poněvadž však list b 3 nebyl náležitě pošinut, tedy list ß vý- 

 jimkou stál osamělý. 



Třetí způsob prvotních větví vidlových začíná zmíněným již 

 prýtem dvoulistý m. Jen na slabších lodyhách je nacházíme (obr. 1.). 

 Jeden z obou listů stojí tu v právo, druhý v levo od mateřského 

 listu B až k nim pošinutého. Jeden z nich jest prázdný a mnohem 

 menší, druhý větší jest pošinut na svém úžlabním prýtu (druhotním). 

 Že oba ty listy konvergují nazad, bývá často dosti patrné ; že sku- 

 tečně divergenční jich úhel leží nazad a prýt, jenž je nese, tedy jest 

 dle pravidla zadoběžný, jakož i to, že prázdný list jest v pořádku 

 první a list pošinutý že po něm následuje, to dokazuje nejlépe po- 

 stavení listů kališních konečného květu (I) tohoto prýtu. Neboť po 

 pošinutém listu druhém následuje v spirálce dvěma lupeny započaté 



