404 



42. 

 O složení lupku z útvaru permského od Vrchlabí. 



Přednášel prof. Antonín Bělohoubek dne 28. listopadu 1884. 



Útvar permský rozkládající se v severovýchodních Čechách 

 na úpatí Krkonoš mezi Náchodem a Semily rozlišuje se jak obecně 

 známo na tři stupně, z nichž se považuje za nejstarší stupeň Semil- 

 ský. Týž skládá se v podstatě ze slepenců a z hrubozrných pískovců 

 barvy šedé až rudé, v nichž složeny jsou vrstvy břidlic živičných 

 a pruhy lupků hořlavých, památných pro značné množství zbytků 

 rostlin a živoků, jež se v nich skrývají. 



Z hornin vytknutých byly lupky živičné a hořlavé již několik- 

 kráte lučebně probádány, poněvadž jsou nad jiné zajímavými a vý- 

 sledky prací těch uveřejněny především v oddílu chemickém archivu 

 pro přírodovědecký výzkum Čech, pak v publikacích říšského ústavu 

 geologického ve Vídni. Většina prací těchto pochází od zvěčnělého 

 prof. dra. Rob. Hoffmanna*); ve výzkumech těch měl jsem 

 účastenství jakožto assistent jmenovaného badatele chemického. Roz- 

 bory dotčené se vztahovaly však toliko k zjištění podrobného složení 

 oné částky lupku, jež v zředěné kyselině solné za varu se rozpouští; 

 zbytek pak obsahující křemičitany nebyl tehdy zevrubně probádán 

 a kromě toho ostaly nepovšimnuty přímětky lupků těch méně pod- 

 statné. 



Z příčin naznačených podjal jsem se znovu úkolu tomu prozkou- 

 mati poněkud zevrubněji lupek permský a zároveň vyšetřiti také slo- 

 žení horniny této zvětráním podstatně proměněné. Material opatřil jsem 

 sobě (laskavostí p. Rud. Tauchmanna) z ložisek živičných břidlic 

 stupně Semilského, jež se nalézají v bezprostředním sousedství města 

 Vrchlabí na straně západní, kde přímo na dni se objevují. 



Výsledky fysického obádání. 



Lupek původní či nezvětralý poskytuje v zřejmém vrstvení 

 svém nejlepší doklad v příčině vzniku svého, jakožto usazenina vodní. 

 Vrstvy jednotlivé mají někdy mohutnosti tří i více millimetrů, jindy 



*) Práce chemického oddělení pro přírodovědecké prozkoumání Čech, sv. I. 

 a II. oddělení páté. Viz najmě sv. II. oddělení V. str. 40 — 42. 



