406 



ztužily v studené části trubky ve způsobe žluté až žlutohnědé 

 kapán iny vroucí za teploty vyšší; zároveň vznikl povlak vnitřních 

 stěn z kapek vodních a později také slabý sublimát sirný. Reakce 

 unikajících zplodin vzdušných byla z počátku zřejmě zásaditá, neb 

 unikal čpavek a snad i dusíkaté zásady ústrojné, k závěrku, když 

 prudčeji a dmuchavkou se rozpalovala břidla v baňatce, prchal plyn 

 siřičitý kromě jiných zplodin a červenil navlhčený modrý papír lakmu- 

 sový při ústí trubky. Zbytek po vyžíhání měl barvu černošedou. 

 Při žíhání prášku lupkového v trubce po obou koncích otevřené 

 v proudu vzdušném v hojnější míře než před tím unikal plyn siřičitý 

 vedle uhličitého a spolu se zplodinami zápachu živičného. 



Na cestě mokré vyšetřena po té přítomnost těchto součástek 

 v podílech větších, totiž kyselin: křemičité a uhličité, pak kyslič- 

 níků : železitého, železnatého, hlinitého, vápenatého a horečnatého, 

 pak látek živičných; v podílech menších: síry, kysličníků draselna- 

 tého a sodnatého a kyselin: fosforečné a sírové a ve sledech: mědi, 

 lithia, manganu, fluoru, arsenu, chloru a kyseliny bórové. Poněvadž 

 vlivem silně zředěné kyseliny solné aneb octové spolu s uhličitým 

 plynem se vybavovalo i malé množství sírovodíka, zdá se, že obsahuje 

 lupek také skrovný podíl sirníka snadně rozlučitelného snad vápenatého 

 vedle stálejšího vůči kyselinám pyritu; že byla i voda hygroskopická 

 a lučebně vázaná nalezena, jen mimoděk podotknuto budiž. 



Lupek zvětralý byv zahříván v baňatce poskytl toliko rosu 

 vodní slabě zásaditého činění (od mentiny čpavku). Jinak shledáno, 

 že se skládá v podstatě z křemičitanů : železitého, hlinitého, vápena- 

 tého, horečnatého, sodnatého a draselnatého, a že kromě těchto v sobě 

 tají také kyseliny sírovou a fosforečnou, najmě s vápníkem sloučené. 

 Jinak obsahoval i sledy manganu a chloru. Kromě přítomnosti vody 

 bylo lze zjistiti také přítomnost skrovného podílu látek ústrojných. 



V příčině rozboru kolikostního budiž vytknuto, že se 

 lupek původní i zvětralý po utření na nejjemnější prášek každý o sobě 

 několikkráte vyvařily sehnanou kyselinou solnou (prvý po 4kráte, 

 druhý po 3kráte) a že před každým novým vyvářením se popřálo 

 kyselině solné za chladu účinkovati v ten který nerost; tím docílen 

 poměrně nejuspokojivější rozklad nerostu a vyloužení rozpustných 

 [eho částí dokonalejší onoho, jež lze docíliti obvyklým vyvářením 

 v zředěné kyselině solné.*) 



¥ ) Ze zbytku po vyváření čtvrtém rozpustily se již jen sledy horniny. 



