Et merkelig fund fra den arktiske stenalder. 121 



perioder. Den arktiske stenalder skulde saaledes strække 

 sig over et tidsrum av et tusen aar og være avsluttet 

 allerede for ca. tre og et halvt tusen aar siden. Om dette 

 fund fra Sunderøen er av en saa hoi ælde, kan der jo reises 

 tvil. Som Montelius bemerker, kan ^kulturutviklingen ikke 

 anses at ha været aldeles samtidig i alle dele av det vidt- 

 strakte omraade, som kaldes det skandinaviske Xorden. 

 Mere avsidesliggende trakter optok det nye først senere". 1 ) 



Nu er der fra distrikterne saavel syd som nord for 

 Vesteraalen fund, der efter Montelius's kronologi hører 

 saavel til den ældre romerske periode — de to første aar- 

 hundreder efter Kr. — som til den yngre periode — 200 e. 

 Kr. til folkevandringstiden. Og i Vesteraalen er der flere 

 fund fra den yngre romerske periode. Men mellemledet 

 mellem sten- og jernalderen, den saakaldte bronzealder, 

 er jo kun svakt repræsenteret inden det amt, hvortil Vester- 

 aalen hører, nemlig Nordlands amt. Jeg skulde derfor anta, 

 at stenalderen heroppe har strakt sig noget længere ned 

 imot vor tid end i sydligere liggende distrikter. 



Hvilket folkeslag har nu brukt disse stenredskaper, som 

 vi henregner til den arktiske stenalder? Dette spørsmaal 

 er jo endnu ikke løst. Jeg har længe hat mine tvil om. 

 hvorvidt den arktiske gruppe av stenalderens redskaper 

 skulde henføres til de nomadiserende lapper, og jeg har 

 — dog med stort forbehold — uttalt denne tvil tidligere. 2 ) 

 Ved senere tiders forskninger, hvorved emnet er blit dis- 

 kuterrt, nu sidst ved herr A. W. Brøggers instruktive arbeide, 

 er mine tvil bestyrket. 



Det i „N. F. u s. 712 og fl. st. anførte eksempel paa, 

 at finner like ned til nutiden har brukt stenredskaper, er 

 saa enestaaende og har vistnok liten beviskraft for theorien 

 om det lappiske stenaldersfolk. Mon det ikke er gaat slik, 

 at en mand, som hadde fundet en saadan stenspids, som 



*) Svenska Fornminnesföreningens tidskrift f. 1891 — 1893, s. 136. 

 •) Aarsb. 1892, s. 13. 



