O. T. Grønlie. — Kvartærgeologiske iakttakelser. 153 



angi deres heide over havet med nogen nøiagtighet, da jeg 

 bare har aneroidmaalinger. Efter disse maalinger er der 

 linjer 80, 75, 60 og 45—50 m. o. h. Nogle av disse linjer 

 korresponderer med terrasser paa begge sider av elven ne- 

 derst i den trange dal. 



Fra Misværgaardene gaar veien til dampskibsstoppe- 

 stedet over en bro straks nedenfor det før omtalte grusrap. 

 Omtrent 150 m. nedenfor broen optrær der i elvebredden 

 en mørk og stinkende, noget lerblandet sand. Dette sandlag 

 har sterkere fald end elven, skjønt denne løper noksaa strid, 

 og et stykke længere oppe kommer derfor frem under 

 sandlaget et rent, stenfrit, meget seigt blaaler. Dette 1er var 

 forholdsvis fattig paa fossiler, men det lykkedes mig dog 

 at finde frem følgende arter: 



Macoma calcaria, Chemn. 



Leda pernula, Müll. 



Nucula tenuis, Mont. 



Portlandia lenticula, Fabr. 



Panopea norvegica, Spengl. 

 Den almindeligste form er Macoma calcaria, som blev 

 fundet i nogle faa eksemplarer. Det største eksemplar hadde 

 en længde av 38 mm. og bredde 28 mm. Av Leda pernula 

 blev bare fundet 2 eksemplarer, det største ca. 25 mm. langt. 

 Panopea norvegica fandtes bare i 1 eksemplar og bare den 

 ene valvel. Den anden var netop skyllet bort av elven; 

 jeg saa det hul som den hadde sittet i. 



Det mørke sandlag laa diskordant over leret. Grænsen 

 mellem de 2 lag var absolut skarp, og det var ikke til at 

 ta feil av at lerets overflate hadde været erodert før sand- 

 laget blev avleiret. Sandlaget bestod paa grænsen mot leret 

 av meget grovt materiale med rustbrune fossilavtryk særlig 

 av Cyprina islandica og Astarte banksii i mængde. Hvor 

 skjællenes kalkmasse ikke var bortført, var den mørk og 

 hang saa daarlig sammen at selv tykke skjæl ikke kunde 

 opbevares uten stor forsigtighet. Naar man kom litt op 



