Sparre Schneider« îtfaalselvens insektfauna 4;; 



viser høkler fra 12 — 1400 m. Distriktets liøieste top er Kiste- 

 fjeld mellem Altevand og Dividal, som efter det korrigerede 

 kart maaler hele 172s ^n. Xæsten overalt er opstigningen til 

 øverste skogbaand, hvor lepidopterologen kan vente bedst ut- 

 bytte, meget bekvem og intetsteds saa slitsom som f. eks. i 

 Saltdalen, hvor fjeldsiderne næsten overalt reiser sig stupbrat 

 like fra foten. 



I dalbuuden, hvor de fleste gaarde ligger, er jordsmonnet 

 som i alle lignende dalfører mest grus og sand med et grundt 

 muldlag og mindre frugtbart, bedst i de nederste partier av 

 dalen, hvor jordsmonnet er lerblandet, samt i lierne. Mange- 

 steds er her myrlændt, og adskillig dyrkbar myr ligger endnu 

 uoptat. Det geologiske underlag tilhører de saakaldte Tromsø 

 og Balsfjord skiferavdelinger, hist og her med smaa fremstik- 

 kende partier av urberg som ved Rognmo og partiet fra Nord- 

 mo til Jutulstad, og frembyder saaledes gunstige betingelser 

 for en rik flora. Den flate dyrkede dalbund frembyder vist- 

 nok en temmelig ensartet vegetation, men saasnart man naar 

 skogkanterne og kommer op i lierue, er Vegetationen meget 

 frodig og vekslende, og paa mange av fjeldene vil botanikeren 

 møte den arktiske flora i sin rikeste utvikling. Særlig foten 

 av Alappen er mig av fiskeriinspektør Landmark betegnet 

 som et floristisk paradis, og Rostafjeld samt trakten omkring 

 Svendborg har jeg ogsaa hørt berømme. 



Maalselven var før den første bebyggelse for vel 100 aar 

 siden et eneste hav av prægtig skog, hvoifra kyst og fjord- 

 folket omkring Tromsø hentede sit trævirke. Paa sandmoerne 

 og de høie terrasser og langt op i lierne stod de ranke furuer 

 av sværeste dimensjoner — man kan se prøver i vort museum 

 — dels i ublandet bestand, dels isprængt med løvskog, og dal 

 og fjeldsidcr forøvrigt klædt med løvtrær av de alaiindelige 

 slags, mest bjerk selvfølgelig, og ellers rogn, asp, older, hæg 

 og træagtige Sa li ces, hvorav graavien (S. pen tan dra) langs 

 vaadragene opnaar overraskende høide og tykkelse. Men det 



