Den nord-norske fjeldbygning ;> 



Indlandsgraniten og kystens gneis-granit må være at 

 opfatte som disse landstrøgs ældste eller mere oprindelige 

 bygningsled. Til dette slutter sig endvidere de forskjellige 

 mere udskilte partier af ùrberg, der som nys nævnt stikker 

 frem efter den skålformige indsænkning. 



Kystens gneis-granit er i det hele og store petrografisk 

 at betegne som en udpræget laget granit (gneis-granit, gra- 

 nitisk gneis), der imidlertid således er sammenknyttet med 

 lagrækker af ren skiktet gneis, at det hele utvivlsomt må 

 bygge én geologisk sammenhørende i det væseiitli^v p-i se- 

 dimentær vej bygget afdeling. Den lagede gneis-granit veks- 

 ler forøvrigt på sine steder med partier af renere prægede 

 massiver — ■ snart bestående af granit, suai' af syenit og 

 tildels også af diorit og gabbro. 



De sedimentære afdelinger, der udfylder det oven om- 

 handlede brede bækken mellem gneis-graniten og indlands- 

 graniten, er yngre end den archæiske gneis-granit. Disse 

 afdelinger har imidlertid vist sig ganske fossilfri. Man mang- 

 ler således for tiden de nødvendige forudsætninger for med 

 fuld sikkerhed at kunne fastsætte disses absolute aldersfor- 

 hold. Der er imidlertid forskjellige omstændigheder, der sy- 

 nes at skulle pege hen på at de kunne vane at indordne 

 under den kambriske tid delvis maske også under den æld- 

 i lurt id. 



I orografisk henseende kunne disse landstrøg lade sig 

 udsondre i folgende mer eller mindre stærkt fremtrædende 



hovedled : 



a) De egentlige kyststrøg. 



b) Den indre ørække langs eiter de indre longitudinale 

 sundløb. 



<• De af fjorde og sunddale gjennemskårne fastlandsstrøg. 



d) Kjøldraget. 



e) de lavere liggende fjeldmarkér østenfor kjeldra^ ! 



