Den nord-norske fjeldbygning 37 



ningforholde i det hele intet være til hinder for at sammen- 

 stille Sørdalens granit som et led under Alt-vandets granit. 



Det samme gjælder da også et granitparti, som bryder 

 frem efter den ovre del af Salangsdalen. 



I petrografisk henseende synes imidlertid såvel Målsel- 

 vens granit som også Sordalens granit at afvige så ganske 

 væsentlig fra den typiske indlandsgranit, at der foreløbig 

 idetmindste synes at være mest grund til at opføre disse her 

 nævnte afdelinger som mere selvstændige bygningsled, om 

 der end må være at forudsætte at de med hensyn til alders- 

 forhold ikke kan fjerne sig synderlig fra indlandsgraniten. 



Disse forskjellige afdelinger af granit skulle blive om- 

 handlede særskilt i et følgende afsnit. 



II. Kyststrøkenes gneis- og gneis -granitiske felt. 



Gneis-graniten skyder frem langs begge sider af Vest- 

 fjorden mellem Lofotøerne på den ene og Saltens fastlands- 

 strøg på den anden side. Lofotøernes langstrakte bælte lig- 

 ger på det nærmeste helt ind under dette felt. Det samme 

 gjelder også den nordlige del af Saltens fastlandsstrøg langs 

 Vestfjordens østlige side. Her skyder gneis-graniten sig sam- 

 menhængende frem, breder sig herfra videre østover, og gkr 

 endelig over i den såkaldte kjolgranit, der efter Saltens ind- 

 landsstrøg danner et stærkt frcmtrædende bygningsled*). 



Fra de indre partier af Vestfjorden breder gneis-grani- 

 ten sig videre frem i nordostlig retning men her alene som 

 et sammenlignelsesvis smalt hælte, der følger de ytre kyst- 

 strøg nordover indtil det brede Fugle-sund. Dette skjær sig 

 ind mellem øerne Van-ø og Arn-ø. 



Feltet finder imidlertid ikke her sin egentlige afslut- 



*) Cfr. Salten o^ Vestfjorden« Archiv for Math, og Naturv. Krania 

 1886, 



