50 fr a rl Pettersen 



profilrits fig. 1. I ritset betegner a) den rustbrune skifer, 

 b) gneis-granit, c) diorit. 



Efter Øst-Vågøens vestlige hovedparti bygges fjeldgrun- 

 den af forskjellige gneis-granitiske afændringer, der snart kan 

 træde frem som mere typisk udpræget granit på sine steder 

 med overgang til syenit, snart som en laget gneis-gra- 

 nit — på sine steder af en loskornet tildels endog sandstens- 

 artet struktur. Disse forskjellige afændringer fra renere gra- 

 nit til den lagede ofte sandstensartede gneis-granit og vide- 

 re frem til skiktet gneis stå f orøvrigt i så hyppige og mang- 

 foldige oveigangsforhold indbyrdes, at det vil være ugjørligt 

 at holde disse afændringer ud fra hinanden således at de 

 lade sig kartlægge hver for sig. 



Fra indbøjning til Øksnesf jorden vestover langs Vest- 

 fjorden til Yågekallen og herfra videre langs øens vestlige 

 og nordlige side indtil Hegrafsfjord optræder bergarten i re- 

 gelen mere granitisk præget skjønt også her i veksel med 

 laget gneis-granit og tildels også med renere skiktet gneis. 

 I lavlandspartierne om Ørsvåg, Vågen, Kabelvåg indtil ind- 

 bøjning mod Øksnesf jorden optræder temmelig udbredt en 

 syenitisk bergart, sammensat af rødlig til brunlig feltspath, 

 som en næsten enerådende hovedbestanddel sparsomt indblan- 

 det med hornblende. Denne såkal dte Kabelvågsyenit, optræ- 

 der dels i bestemt bænke- eller lagdeling dels — idetmindste 

 tilsyneladende — mere ulaget. Den viser sig hyppig gjen- 

 nemsat af tildels mægtige gangmasser af en glimmer-diorit. 

 På østre side af Lerosen er således at påvise en 14 m. mæg- 

 tig gangmasse af glimmer-diorit, sammensat af plagioklas med 

 noget orthoklas, hornblende, magnesiaglimmer med sparsomt 

 indblandet kvarts.*) Denne gang stryger i østvestlig retning 

 og er at folge gjennem en ganske anseelig længde. 



Hvorvidt Kabelvåg-syeniten skal være at opfatte som 



*) A. von Lasaulx 1, c. 



