52 Karl Pettersen 



Den række af småholmer, der skyder sig frem i nær- 

 heden af Vågekallen, er bygget af en rødlig grå gneis med 

 flammer af glimmerskifer og hornblendeskifer under sydlig 

 til sydostlig indskyden. Bergarten er her i det hele mere 

 gneisartet end granitisk. 



Fra Vågekallens fjeldparti langs øens vestlige og nord- 

 vestlige side viser bergarten i regelen langs kystpartierne en 

 renere granitisk struktur. Overgang til syenit synes langs 

 den hele vestlige side at være ganske tilbagetrængt. Snart 

 træder bergarten frem som en typisk udpræget temmelig stor- 

 kornet rødlig granit, snart som en hård laget gneis-granit. Hen- 

 imod bunden af Vattenfjorden findes gneis graniten gjennem- 

 sat af en dioritisk bergart, der bygger Vatt enf jordens gam- 

 le grubefeit. Den amfibolitiske (dioritiske) sten findes her 

 indsprængt med kobberkis, pyrit og magnetit i små oktae- 

 dre. Kvarts og kalksten optræder ligeledes klumpformig i 

 gangstenen. Et brunt zeolitisk mineral — apophyllit — er 

 påvist her. På sine steder kan gangstenen være så rigtind- 

 fældt med granater, at den danner som en art granatfels. 

 Den amfibolitiske gangsten optræder forøvrigt efter dagfla- 

 den ikke som nogen mere sammenhængende masse, men sky- 

 der sig derimod frem fra gneis-graniten i større eller mindre 

 klumpformig udskilte partier. Det samlede gangfelt har en 

 længde af over 100 m. med en brede af omtrent 12 m. 



Fjeldgrunden i de fra fjordsiderne opstigende højfjelds- 

 partier bygges af laget gneis-granit i veksel med renere gneis- 

 artede lag. 



Efter underlandet ved gården Sommerhus i Morfjord 

 ved øens nordvestlige side rejser sig flere isolerede houge op 

 fra et her vidt udbredt san df elt (flyvesand). Disse houge 

 er hyggede af rustfarvede skiferlag af en sten sammensat 

 af hornblende, feltspath og kvarts, og rigt indflettet med 

 uren grafit, der træder frem i klnmper eller blade.' Lignen- 

 de grafitholdige skifere optræder ligeledes på den anden side 



