Den nord-norske fjeldbygnrag 5B 



af Corden ved gården Sælåter, tvert ovenfor Sommerhus. 

 Forholdet mellem disse grafitholdige skiferlag her og gneis- 

 graniten har der ikke været anledning til nærmere at un- 

 dersøge. 



Om gården Buda] ved den vestlige side af Hegrafsfjord 

 optræder en i dagen oftest stærkt rustfarvet granit medblå- 

 lighvid feltspatli, porfyragtig indvokset. Stenen er rigt ind- 

 sprængt med magnetit, der på sine steder endog kan træde 

 så stærkt frem, at den kan være at betegne som en mere 

 væsentlig bestanddel. Bergarten er temmelig kvartsfri og 

 kan maske være at betegne som en syenitartet afændring. 



Medens bergarten således efter de lavere niveauer langs 

 efter kystlinjerne i regelen viser en .noget stærkere fremtræ- 

 dende granitisk struktur — dog også her hyppig i veksel 

 med lagede afændringer — træder forholdet i så henseende 

 noget afvigende frem efter højfjeldspartierne, der bygge øens 

 indre. 



Efter Vattenfjordejdet, der som førnævnt fra Vester- 

 Pollen i Øksnesfjord skjær sig tvei tover øen til bunden af 

 Vatten fjorden, optræder i . ■ bergart med en mer 



eller mindre udpræget sandstenartet struktur. Den dannes 

 her af en temmelig grovkornî rts mer eller mir.dre spar- 



somt indblandet med feltspatli. Den er end videre indsprængt 

 med magnetit og ligeledes indfældt med små rode gra- 

 nater. Denne sandstenartede afændring optræder ravnlig ef- 

 ter ejdets lavlandspartier og veksler her oftere i ied glim- 

 mersk i i -vartede lag. Den træder endvidere frem < pefter de 

 lavere partier af det mægtige Storlifjeld, der som fornævnt 

 omtrent midt på ejdet stiger op fra sammes nordlige side. 



Opeffcer Storlifjeldet fandtes lag af den sands tenagtige 

 sten — om her end ikke fuldt så sandstenartet udpræget, 

 som nede ved sr] w ejdet — i hyppig veksel med i lellemlig- 

 gende !ag af rødlig renere granitisk sten ligesom >gså med 

 lag af tættere helleflintartede masser. 



