66 Kar! Tettersen 



stisk granit, men nærmer sig snarere en laget gneisartet 

 sten, der i bruclet også viser en struktur, der danner som 

 en overgangsform mellem granit og gneis. Man vil derfor 

 også oftest finde sig i tvivl om, hvorvidt bergarten skal 

 være at karakterisere som granit eller gneis. Bergarten 

 viser sig oftest lagdelt, optræder derunder snart ganske 

 tyndlaget snart også i tykkere bænke og her kan den også 

 på sine steder gå over til en renere præget granit. Mag- 

 netjern og svovlkis optræder som hyppige accessoriske ind- 

 blandinger. 



Straks op imod Kinfjeldets top optræder mellem de 

 gneis-granitiske lag tvende mægtige indlejninger af ren 

 kvarts. Den ene af disse kan forfølges gjennem en længde 

 af adskillige hundrede meter og har en mægtighed af opimod 

 100 meter. Også op mod top af den lavere liggende Kinak- 

 sel optræder lignende båndmasser af ren kvarts. 



Over Kinnesset — dragets nordligste fremspring — 

 træder bergarten frem som en renere præget granit. 



Følges nnderlandet under loden af Kinfjeldet fra Kin^ 

 nesset sy defter langs Kvedfjordsiden, så dannes fjeldgrunden 

 her af en veksel af gneisartede lagrækker som glimmergneis, 

 kvartsitisk gneis med temmelig ren biotit-skifer, alt dette 

 igjen i hyppig veksel med røde gneisartede båndlag og lag 

 af renere rødlig granit. Først henimod gården Finsæter, 

 der ligger omkring 13 kilom. søndenfor Kin-nesset, blir berg- 

 arten mere storkornig og viser gjennemgående en renere 

 granitisk struktur. 



Indefter Kvedfj orden og den lange Gullesfjord vil man 

 overalt træffe på lignende forholde og med lignende veks- 

 linger i petrografisk henseende. Ved stranden midt inde i 

 Godfjorden, — en sidefjord fra Kvedfjord — dannes berg- 

 grunden af gneisartede lag med nord-sydlig strøgretning og 

 60 a 70. vestligt fald. Ved Bergenes straks indenfor Røke- 

 nes henimod indbøjning til Gullesfjord bygges fjeldgrunden 



