Den nord-norske fjeldbygning 67 



af en rødlig typisk præget granit. Rød feltspath, kvarts 

 og sølvhvid tildels også græsgrøn glimmer danner bergartens 

 bestanddele. Men også her tindes rene skiferartede lag at 

 stikke frem midt inde i den typiske granit, — et forhold 

 såmeget klarere at aflæse, som sprængnings-arbejder her har 

 været foretaget. 



De liøje fjeldmasser langs efter Grullesfjordens vestlige 

 side er byggede af en med Kinfjeldets bergart analog gneis- 

 granit og under tilsvarende petrografiske vekslingsforholde. 

 Ensartet hermed træder forholdet også frem efter højfjelds- 

 partierne, der fra hunden af Gnllesfjorden forer over til 

 Øksfjord i nærheden af Møsadlen. I kulminationspunkterne 

 mellem Gullesfjord og Øksfjord viser bergarten en stærkt 

 fremtrædende lagd< ling under nord-sydlig strøgretning og 

 45° vestlige fald ou; selv udpræget skiktning er -her ikke 

 sjelden at se. Ved siden af den for gneis-graniten i rege- 

 len så karakteristiske biotit vil man også her oftere og det 

 netop i den mere skifrige afændring linde storbladig gjen- 

 nemsigtig museovit i tykke og brede plader. Langs Sort- 

 landssundet ere, forholdene ganske ensartede med de efter 

 Kvedfjordsiden. 



b. Storvandsdraget\ 



der som fornævnt fra den østlige side at G-ullesf jorden 



nordover til dens sidefjord Øster-fjord breder sig frem øst- 



er til Tjelsund og udfylder hele den sydostlige del af 



af Hindøen, er så godtsom helt bygget af gneis granitiske 



partier under i det væsentlige ensartede forholde som de, 

 der er omhandlet efter Kindraget. 



På den anden side vil gneis-graniten her pa forskjellige 

 steder tindes i ejendommelige tilknytningsforhold til lagræk- 

 ker af antagelig yngre krysta! liniske skifere. 



Omtrent midt inde i Gullesfjorden efter dennes indre 

 del rejser sig den lille hue, Fur-ø. Langs sammes vestlige 



