ßg Karl Pettersen 



side bygges fjeldgrunden af lagrækker af glimmerskifer eller 

 tyndlaget glinsende lerglimmerskifer under en nord-sydlig 

 strøgretning med 45° østl. fald. Denne skiferafdeling over- 

 lejes af en granitisk eller gneis-granitisk sten, der bygger 

 øens højp artier og forøvrigt også op træ der enerådende efter 

 øens østlige del. 



Ved Gullesholmnakken tvertover for Furø ved Gulles- 

 fjordens østlige side gjentager det samme forhold sig atter. 

 Langs strandlinjerne og efter de lavest liggende niveaner 

 bygges fjeldgrunden af lagrækker af mild glimmerskifer med 

 indlejninger af kalksten, der her fremdeles viser en nord- 

 sydlig strøgretning med omkring 60° østligt fald, medens 

 gneis-graniten igjen optræder enerådende op efter de fra 

 underl andet opstigende højfjeldspartier. 



Bygningsforholdene her vil lindes nærmere fremstillet 

 i rit s fig. 5. 



Under forudsætning af at skiferafdelingerne her er 

 yngre end gneis-graniten så må disse abnorme lejningsfor- 

 holdeværeat henføre til dislokations- eller sænkningskræfter, 

 hvoraf Gnllesf jorden i så tilfælde må være fremgået. 



Langs efter underlandet fra Gullesholmnakken ligetil 

 henimod indbøjning til Østerfjord optræder på flere steder 

 en brem af lagrækker af kulstofholdige lerglimmerskifere, 

 medens gneis-graniten enerådende træder frem efter de fra 

 underlandet opstigende højfjeldspartier. 



Som der nedenfor skal blive nærmere omhandlet vil lig- 

 nende forholde ligeledes være at påvise langs efter Kved- 

 f jordens østlige side. 



Langs efter Storvandsdragets nordlige afhæng mod 

 Hindøens vide bækkenformige lavland optræder yngre skifer- 

 af delinger, — her som det synes i et bestemtere overlej- 

 ningsforhold til gneis-graniten, der forøvrigt bygger fjeld- 

 draget nedenfra op til øverste top. 



