70 Karl Pettersen 



overlejningsforhold til graniten og gneis-graniten og at den 

 gjennem senere dislokationer er bleven presset ned mellem 

 afdelinger af gneis-graniten, er der vistnok megen grund til 

 at forudsætte. En sådan forudsætning vil yderligere støttes 

 ved at se hentil bygningsforholdene, som de træder frem efter 

 underl andet fra Elde nordover mod gården Molvik. Skifer- 

 afdelingens lagrækker læner sig under en stejl vestlig til 

 nordvestlig faldvinkel til gneis-graniten, der bygger de straks 

 østenfor opstigende fjeldpartier. Pa et sted var umiddelbar 

 kontrakt mellem granit og skifer at iagttage. 



d. lopsundsdraget. 



Elgsnessets bjergart er dels en karakteristisk småkornig 

 rødlig granit med sparsomt indblandet mørk grønlig glimmer 

 som skjæl eller små blade. På andre steder er glimmeren 

 fordelt om i grundmassen i fine snart sammenhængende 

 snart brudte parallellobende striber. Bergarten får herved 

 et tilsyneladende gneisartet præg og herunder med den 

 voksende glimm erindblanding en mørkere grundfarve. Mørke 

 og lyse afændringer optræder i Iryppig veksel. 



Op efter Elgen blir bergarten i det hele mere gneisartet, 

 — dog også her under hyppig veksel med lag af renere 

 gneis-granit. 



Østefter langs efter Topsundet viger den granitiske 

 struktur etterhånden mer og mer tilbage for renere gneis- 

 artede afændringer. Indefter Bergsvågen afløses gneisen og 

 gneis-graniten af lagrækker tilhørende' yngre sedimentære 

 dannelser. 



e. Slcttetindernes fjélddrag. 



Efter dette fjelddrags østlige afhæng mod nordre Stor- 

 vand optræder en afdeling af gneis-granit, der antagelig 

 tilhører kystens gneis-granitiske felt. Opad vil den findes 



