76 Karl Pettersen 



der kystens gneis-granitiske felt, bygges derimod det østen- 

 for liggende underland af lagrækker tilhørende yngre sedi- 

 mentære afdelinger. 



Vi skulle nu i korthed følge bygningsforholdene eft er 

 kystens gneis-granitiske afdeling. 



Langs Stangelandets østlige side optræder efter de la- 

 vere niveauer gneisartede lagrækker, der viser en strøgret- 

 ning af n. 20° v. med østligt eller nordostligt fald. Opefter 

 åsdragenes afsatser ligesom også nordover mod Stangelands- 

 ejdet blir bergartens rødlige feltspath mere forherskende, og 

 stenen viser her ofte en mere grov- til storkornig struktur. 

 Den lagede gneis-granit optræder således her i veksel med 

 eller går over til en renere præget granit. 



Langs den østlige side af Stangelandet dukker der frem 

 en række af lave småholmer. Disse er bygget af krystal- 

 liniske skifere nemlig glimmerskifer med kalkstensindlejninger. 

 Disse skiferdannelser viser en med gneis-granit en eller gneis- 

 afdelingen på Stangelandet konform lagstilling og er såle- 

 des stillet i et overlejningsforhold til samme. 



Den store halvø, der fra Senjehesten skyder sig frem 

 i nordostlig retning mellem Tranøbotn og Selfjord, er bygget 

 af en granitisk sten, i hvilken den gneisartede struktur i 

 regelen er temmelig tilbagetrængt. Senjehesten er ifølge 

 Keilhau*) — «bygget af en grå granitisk mest ganske uskik- 

 tet bergart. Den indeslutter dog enkelte skikter, der holder 

 hornblende, og viser en omkring nord-sydlig strøgretning 

 med stejlt vestligt fald.» Efter den dybe fjeldgjennem- 

 skjæring, der fra gården A østenfor Senjehesten efter Avan- 

 clet fører frem til gården Olafheim og derfra videre ned til 

 Bunken straks vestenfor Selfjordens udmunding, fandtes 

 fjeldgrunden overalt bygget af en renere granitartet sten. 

 Også de høje fjeldpartier, der stige op langs begge sider af 



*] „Beretning om en geognostisk rejse i Nordlandene 1855." Nyt Ma- 

 gasin for Katurv. XI B(], 



