Den nord-norske fjeldbygniiig 77 



(m nne fjeldgjennemskjaerîng, syntes fra fod op til øverste 

 top at være hygget af en renere rødlig granit. Det samme 

 er også for de lavere liggende niveauers vedkommende til- 

 fældet langs eft er Tranøbotn. Derimod viste sig de bagen- 

 for opstigende højfjeldspartier — efter hvad der under 

 forbisejling kunde sees, — at være bygget af en lagdelt 

 bergart af en mere grälig grundfarve. Antagelig antager 

 bergarten efter disse højfjeldspartier en renere gneisartet 

 struktur, nærmest fremkaldt ved en rigere indblanding af 

 biotit. 



Fra Tranøbotten skyder den gneis-granitiske afdeling 

 sig med sin østlige grændselinje videre frem under en nord- 

 nordostlig retning og vil i det hele og store også følge 

 grændselinjen mellem det vestlige liojfjeld og det østenfor 



ende lavland. Søger man således fra Gisundet opefter 

 lavlandet til Græsmyrvandet og derfra videre vestover, så 

 vil man i en afstand af omkring 5 kil om. i nordvestlig 

 retning fra dette vand fra det krystalliniske skiferfelt, man 

 hidtil har fulgt, nå frem til gneis-graniten. Denne bergart 

 danner her en rødlig afændring med rødlig feltspath og 



rts og er denne grundmass t Lndflettet mrd mørk 



magnesia-glimmer, hvorved bergarten tildels erholder et 

 stærkere gneis-artet præg, end forholdet i regelen er efter 

 de hivere liggende niveauer langs efter Tranøbotn. Gneis- 

 graniten er herfra videre fulgt efter et omtrent 1000' (314 

 m.) højtstigende skar ned til Strømsbotten — en sidefjord 

 til Bergsfjord. Ved Strømsnes — længere ud mod Bergsfjod — 

 optræder bergarten som skiktet gneis, der viseren strøgret- 

 ning vnv. — oso. med stejl til vertikal lagstilling. Langs 



r Bergsfjordden ud til Trælen er den gneisagtige struk- 

 tur stærkt forherskende. Selve Trælen er hygget af tildels 

 stærkt bøjede og vredne skikter af grå gneis i veksel med 



