82 Karl Pettersen 



blencleskifer dels også i veksel med lys gneis-gramt i stejlt 

 stillede lag. 



Nordenfor Løkvik skyder sig frem flere lave småholmer 

 med sin længdeakse ligeløbende med Senjens kystlinje og ad- 

 skilt fra hovedlandet ved ganske smale sund. En af disse, 

 den såkaldte Madholme, har en brede af omkring 30 m. Byg- 

 ningsforholdene her vil findes belyst ved profilrits fig. 12, 



a. gneislag. 



b. hvid gneis-granit, 2. 5 m. mægtigt lag. 



c. 10 m. mægtige lagrækker af en sort amfibolitisk skifer. 



d. 10 m. mægtigt lag af en svagt rødlig gneis-granit (rød- 

 lig gneis) indflettet med 



e. enkelte tynde lag af amfibolitisk sten 



f. et lag amfibolit 



g. gneislag (glimmer-gneis), 



det hele i konform lagstilling med stejlt østligt fald. Lag- 

 stillingen her falder på det nærmeste sammen med den, der 

 er rådende om Løkvik. 



Noget nordenfor Madholmen rejser sig ved Senjenøens 

 nordostlige hjørne den lille omkring 300' (94 m.) høje ø Hek- 

 kingen. Dens længdeakse spænder sig frem i retning fra nv. 

 mod so. Øen er — se profil n. 13 — bygget af stejlt stil- 

 lede lagrækker af grå og rødlige gneislag i indbyrdes hyp- 

 pig veksel. Ved (x) bemærkedes en ulaget massiv bergart, 

 sammensat af hvidlig plagioklas med udpræget tvillingstrib- 

 ning og ofte stærkt labradoriserende, sparsomt indblandet med 

 kvarts. Grundmassen såes rigt indblandet med større og 

 mindre søjler af sort turmål in — de største med et gjermem- 

 snit af indtil 6 mm. Dette turmalinførende lag havde en 

 mægtighed af 6 a 7 m. Længere frem går denne bergart 

 over til en kvartsrig glimmerskifer, der ligeledes er rigt ind- 

 fældt med turmalin. Inden den mere massive afændring lig- 

 ger turmål insøjl erne i regelen regel løst kastede om hinanden. 

 For en del er dette også tilfældet inden den skifrige afænd- 



