92 Karl Pettersen 



våndet, der ligger efter skarets' kulmmationsflader, findes 

 bygget af lagrækker af tyndlaget skiktet gneis eller gneis- 

 granit, der viser en regelmæssig strøgretning af n. 20 v. med 

 stejlt østligt fald. Skiferlagenes tykkelse overstiger sjeldent 

 20 a 30 m. men ligger i regelen derunder. I strøget langs 

 eftcr det i Mjelleskaret liggende Storvand, hvor den faste 

 fjeldgrund jevnlig træder udækket frem, stikker skikt- liove- 

 derne af disse stejlt stillede lagrækker regelmæssig frem 

 efter vide sammenhængende ilader. 



Bergarten optræder forovrigt lier overalt stærkt varie- 

 rende- Stenen er sammensat af hvid eller rødlig Orthoklas 

 og kvarts snart med blade af sort eller brunligsort glimmer 

 snart med skjæl af sølvhvid glimmer. I de renere gneisartet 

 udprægecle lag optræder den mørke magnesiagl immer i rigere 

 målestok. Hvor bergarten derimod antager en bestemtere 

 gneis-graniti.sk struktur, optræder othoklasen som en mere 

 forherskende bestanddel, medens den mørke magnesiagl immer 

 her enten kan træde helt tilbage eller samle sig på enkelte 

 punkter i mere samlede aggregater. Hvor magnesiaglimme- 

 ren træder helt tilbage, kan den granitiske grundmasse 

 oftere vise sig rigt indblandet med fine skjæl af sølvhvid 

 glimmer. I denne rødlige afændring kan Orthoklasen og 

 kvartsen ofte optæde i jevn finstribet fordeling, hvorved 

 bergarten også i brudet kan tildeles et rent gneisartet 

 præg. 



Læggeset profil fra det førnævnte Strømsejde vestetter 

 over højfjeldet til Katfjordejdet, så vil man opefter murvæg- 

 gen fra Strømsejdet træffe på laget granit på forskjellige 

 steder gjennemsat af en amfibolitisk sten. Efter de oftest 

 udækkede bølgeformige højfjeldsflader træder bergarten i 

 regelen frem — samtidig som den i brudet kan bevare en 

 granitartet struktur — udpræget skiktet, ganske i overen- 

 stemmelse med de nys omhandlede forholde ved Storvand i 

 profilet fra Mjell e til Katfjord. Også her stikker skikt- 



