Den nord-noiskc fjeldbygning 93 



hovederne af de stejlt stillede lag efter lange strækninger 

 frem i uafbrudt rækkefølge. Denne rent slaktede gneis- 

 granitiske skifer kan forøvrigt også findes i veksling med lag 

 af en mere granitisk præget struktur. Ned mod afhænget 

 til Katfjordeidet synes den skiktede struktur mere at tabe 

 sig og her således gå over til en noget renere granit. 

 Hvorledes forholdene arte sig ned efter de stejle afhæng til 

 Katfjordejdet, har der forøvrigt ikke været anledning til 

 nærmere at undersøge. 



Mjelledraget hygges i henhold til den her leverede 

 fremstilling af laget granit og skiktet granit art et gneis i 

 hyppig veksel med partier dels af renere granitisk struktur 

 og dels også af forskjellige amfibolitiske afændringer. Den 

 renere granit — der forøvrigt oftest vil tindes gjennemsat 

 af parallellohende mer eller mindre udprægede afsondrings- 

 flader (parallelstruktur) — kan træde frem under tvende 

 petrografisk afvigende afændringsfo riner. Den ene danner 

 en rødlig oftest mere grov eller storkornig afændring, 

 temmelig fri for indblanding af den mørke magnesiaglimmer. 

 Den anden afændring er af en mere smudsig grå farve, 

 mere småkornig og grundmassen overordentlig rigt indflet- 

 tet med skjæl og blade af magnesiaglimmer. Foruden at 

 være nogenlunde jevnt fordelt om i grundmassen, samler 

 den sig i regelen stærkest etter afløsnings- eller lagde- 

 lingsfladerne. Disse betinges også nærmest af denne glim- 

 merbladenes gruppering. Den skiktede gneis (granitisk gneis) 

 er således her nærmest at opfatte som en særlig afændrings- 

 form under den lagede gneis-granit, idet gneis-granitens 

 parallelstruktur her går over til en raldstændig skiktning 

 og de enkelte lag således indbyrdes erstærkere udskilt. 



De indbyrdes overgange mellem disse forskjellige af- 

 ændringsformer og de forholde, hvorunder disse forøvrigt 

 træder frem inder fjeldbygningen, synes på det bestemteste 



