Deii riord-iiorske fjeldbygning 95 



brud i så tilfælde enten være ældre end gneis-granitens 

 dannelsestid eller også — hvad der maske kan være mest 

 rimeligt — falde indenfor grændserne af denne. Yngre kan 

 den i ethvert tilfælde ikke være. 



På det lave og korte Kalfjordejde, der skjær sig ind 

 mellem Mjelledraget og det nordenfor liggende Finlandsdrag. 

 rejser sig som fømævnt et lavt åsdrag, den såkal dte Ejde- 

 houg, op til en højde af omkring 350' (110 m.) Under 

 kongens sydlige f od stikker der frem gneisartede lagrækker, 

 der må være at indordne under den gneis-granitiske afdeling. 

 De vise en omkring nord-sydlig strøgretning med stejlt 

 østligt fald. Disse lagrækker gjennemsættes af en temmelig 

 bred granitisk gang, der skjær sig frem lodret på gneis- 

 lagenes strøgretning og løber ud i den bergmasse, der byg- 

 ger Ejdehougen. Denne dannes af en lys granitisk sten, 

 der er rig på plagioklas med tildels udpræget tvilling- 

 stribning. Ejdehougens plagioklasførende granit optræder 

 på enkelte steder lagdelt, på andre steder mere massiv og 

 ulaget og i så tilfælde oftere som en snmk skriffcgranit. 

 At slutte fra den nys nævnte granitiske gangmasse kunde 

 der maske være grund til at tilskrive Ejdehougens granit 

 en eruptiv oprindelse og i så tilfælde må den altså være 

 yngre end gneis-graniten. 



Finlands- draget. 



Til nærmere belysning af bergbygningsfbrholdene efter 

 dragets sydlige afdeling mellem Katfjordejdet og Finlands- 

 elven hidsættes profil rits fig. 14. 



a. lagrækker tilhørende «len yngre kalkstensførende glim- 

 merskifer. 



b. efter et længere dækket mellemrum over det brede 

 underlain! træder en temmelig tæt smudsiggrå helleflint- 

 artet sten fron langs efter de Laveste afsatser af det 



