Deu îiord-norske ijeldbygning \) \) 



finstribet hornblendegneis, med korn af rødlig Orthoklas, der 

 delvis lindes grupperet i Hader parallele med skiktfladerne. 

 Indefter mod Skulfjord og Lyfjord ved Kalfjordens 

 udmunding træder bergarten i det hele frem mere granitisk 

 præget. Rode og grå afændringer vil dog også her rindes 

 optrædende vinder stadig veksling. Det samme er også 

 tilfældet langs ind effcer Kalfjordens østlige side. 



Iromtindernes og Skamtindemcs fjclddrag. 



Tromtindernes drag er hygget af en i det hele renere 

 præget grovkorn ig granit med oftest rødlig Orthoklas. Uag- 

 tet den sorte magnesiagl immer her ofte kan være tilstede 

 i ret rigelig mængde, viser hergarten effcer hvad hid til er 

 iagttaget i det hele kims en svagere fremtrædende parallel- 

 struktur eller bænkedeling. Det samme gjelder også Skam- 

 tindernes vikle fjeldpartier langs effcer Ersfjordens nordlige 

 side. På sine steder kan dog bergarten her træde frem med 

 en ret udpræget lagdeling. Mod indbøjning til Ersfjorden 

 viser denne således et vest-østligt strøg med nordligt fald. 

 Strøgretningen er altså her ligeløbende med Ersfjordens 

 længdeløb. Blåmandens fod er bygget af en renere temme- 

 lig ulaget granit. Højere op effcer tjeldets stejle afbæng 

 mod Kalfjorden veksler tienne mere ulagede bergart pa 

 forskjellige steder med afændringer, der viser en udpræget 

 lagdeling. 



Efter et lavere ejde, der fra gården Bådsvik ved 

 Kalfjorden — nordenfor Blåmanden — forer over til den 

 vestenfor liggende Grøtfjord, der fra landpartiets nordliga 

 side skjær sig ind i sydlig reining, optræder på sine steder 

 lagede hellellintartede masser, der forøvrigt ofte kunne 

 afsluttes i eller gå over til rødlig granit. Meilern de helle- 

 flintartede og granitiske afændringer vil der være at aflæse 

 bestemte overgangsforholge. 



