108 Karl Pettersen 



samme forhold gjentager sig nordefter langs ø ms østside op 

 imod Langsund og videre frem efter dette. Mægtige i dag- 

 fladerne ofte nregelmæssigt formede båndlag af den mørke 

 diorit sees efter storartede og vekslende forholde at stikke 

 frem op effcer de stejle og nøgne fjeldvægge. 



Ifald dioriten her skulde være af eruptiv oprindelse, så 

 kunde der være nogen sandsynlighed for at materialet til 

 den hvide oligoklasgnfùs delvis var udgået fra dioriten. Da 

 dioriten imidlertid her stikker frem som en række indbyrdes 

 udskilte og i de forskjelligste niveauer liggende båndlag, måt- 

 te den være fremgået gjennem en række af udbrud, der har 

 fundet sted til forskjellige tider under oligoklas-gneisens dan- 

 nelsestid. Skulgamtindens diorit er sammensat af feltspath, 

 hornblende og kvarts.*) 



Efter Skulgamstindernes drag og videre nordover afbøj- 

 es lagstillingen fra den efter Kvalsundet rådende strøgret- 

 ning af n. 20 a 30° v. til mere nord-sydlig. 



Efter de nordlige dele af Ringvatso — efter de på beg- 

 ge sider af Dåvfjord fremspringende halvøer — bygges fjeld- 

 grunden af lagrækker af glimmergneis, liornblendegneis i hyp- 

 pig veksel med laget gneis-granit, Lagenes strøgretning er 

 her temmelig regelmæssig n — s. med stejlt østligt fald. Langs 

 begge sider af Dåvfjord gjennemsættes gneis-graniten hyppig 

 af dioritiske partier. 



Lavlandspartiet om Skogsfjordvand er bygget af lag- 

 rækker af yngre skifere. Det danner efter al sandsynlighed 

 et indsænkningsbækken. Forholdene i så henseende skal 

 nærmere blive omhandlet i et følgende afsnit. 



Undenfor Kvalsundets udmunding stiger frem den lille 

 Bis-ø, omgivet af en række af småøer og holmer. Bisøen når 

 en hojde af omkring 320' (100 m.) Fjeldgrunden er bygget 

 af gneisartede strata, der viser en temmelig regelmæssig 



*) Cfr. Lasaulx 1. c. 



