Dcb nord-norske fjeidbygniûg 109 



strøgretning af omkring n. — s. med stejlt østligt fald. Berg- 

 arten optræder snart som gra gneis, snart som rødlig laget 

 gneis-granit. — alt i stadig veksel. Herimellem lag af kvarts 

 undertiden mere ren ublandet oftest dog indfældt med punk- 

 ter af hvidlig feltspath, og gar bergarten lidt efter lidt ved 

 stadig at optage mer og mere rødlig feltspath over til en 

 renere granitartet sten. 



Den grå gneisartede afændring er rig på biotit, kvart- 

 sen eller kvartsiten samt graniten er derimod i regelen tem- 

 melig fri for biotit. Enkelte af de granitiske afændringer 

 indeholder skjæl af muscovit. Endvidere er magnetit hist 

 og her bemærket som indblanding. Kvartsen med de spar- 

 somme indfældninger af feltspath og de dertil knyttede over- 

 gange til granitartet sten minder om de tidligere omhandle- 

 de dannelser efter Boheja pa Langø. 



De tallige småholmer, der omgiver Risø, er hygget i 

 det væsentlige i overensstemmelse med lîis-o. 



På en af disse — Ljos-ø — optræder en ejendommelig 

 gneis-granitisk afændring, hvor feltspathen dannes af en mørk 

 til sort storkomig plagioklas med udpræget tvillingstribning. 



Langs efter Ringvatsøens vestlige og nordlige side sti- 

 ger der frem en krands af større og mindre bjergfulde øer. 

 Disse ere Eibbenes-ø med Andamen, Grøtø, Xord-Kvalø, Helgø 

 og Van-ø. 



Ribbones-ø 



adskilles fra Ringvatsø ved Skagesund. Øen er stærkt ind- 

 skåret ved forskjellige bugter og småfjorde. Fjeldmassen 

 gjennemsættes ved to lave ejder nemlig Løgsfjordejtlet og 

 Andamejdet. Det første forer fra gården Finkirken ved Ska- 

 gesund over til bunden af den lille Løgsfjord, der skyder sig 

 ind fra øens vestlige side. Eidets kulmination omkrin": 200' 

 (63 m.] Noget nordligere fører Andamejdet med en kulmi- 



