il2 Karl Pettersen 



gjennemsat af en 0,8 m. mægtig granitisk gangsten På et 

 andet sted såes en transversalt fremspringende gangdannelse, der 

 afslnttedes i en longitudinal forgrening, der altså lejeformig 

 fulgte gneislagene og etterhånden her gik over i ren gneis. 

 At disse granitiske gangdannelser her skulde være af erup- 

 tiv oprindelse synes der således ikke at være fuld grund til 

 at forudsætte. 



Grø tø 



danner i orografisk henseende et enkelt fjelddrag med top- 

 højder, der antagelig nå op til omkring 1500' (470 m.) 



Fjeldgrunden her er lagget af hård glimmergneis i 

 veksel med laget gneis-granit. 



Nord-Kvalø. 



Ved det lave Nordskarejde, der fører fra Sørskår ved 

 øens nordvestlige side til Nordskar ved dens østlige side, 

 er øens fjeldmasse udskilt i tvende helt udsondrede hoved- 

 partier. Disse er begge høje og hjergfulde. 



Over den sydlige forholdsvis største del a f øen stiger 

 fjeldmassen op i en række af top pe hvorimellem Teisttinden, 

 Lille- og Store- Alangen samt Finsula. De højeste af disse 

 når op til antagelig omkring 2000' (630 m.) 



Fra den nordlige del af øen, der i det hele er lavere, 

 stiger Mebura og Hosmålen op til en højde af mellem 

 1500 a 2000' (470 a 620 m.) 



Fjeldgrunden bygges her overalt af gneis i veksel med 

 gneis-granit — under i det hele temmelig stærkt varierende 

 lagstilling. Bergarten er her i regelen langt stærkere 

 krystallinisk udpræget, hårdere og af en mere ensartet 

 struktur end Kvalsundets og Ribbenesøens mere typisk 

 udprægede gneis. Hvorvel gneis-graniten her ofte tilsyne- 

 ladende kan vise sig temmelig ulaget, vil det dog ved nærmere 

 undersøgelse fremgå at så i virkeligheden ikke er tilfældet. 



