Den nord-norske fjeldbygning 117 



Det vil lieraf fremgå at dioriten, i tilfælde den skulde 

 være eruptiv, også her må være brudt frem under selve 

 gneisens dannelsesperiode. Dioriten danner her forøvrigt 

 alene en petrogransk afændringsform under Bergshalvøens 

 gabbro — forholde som nærmere skal blive omhandlet i et 

 følgende afsnit, 



Langs efter den vestlige del af Stjernø antager den her 

 optrædende gneis delvis en gneis-granitisk struktur. 



Glimmergneisen på Sørøen, der her bygger større 

 sammenhængende felter, veksler på sine steder med lag af 

 gneis-granit, der dog i det hele kun optræder ganske under- 

 ordnet. Ved udlobet af Dønnesfjord ved øens ytre mod 

 havet vendende side rejser sig fjeldpartiet Stålet i stejle 

 styrtninger. Dette er bygget af en hård gneis, der nærmest 

 er at betegne som en gneis-granit. Stenen er sammensat af 

 hvidlig til rødlig orthoklas, kvarts og brun magnesiaglimmer. 

 På sine steder kan bergarten antage et konglomeratartet 

 præg. Også fjeldpartiet Oksen tvertovenfor Stålet på den 

 anden side af fjorden ved sammes udmunding er antagelig 

 bygget af en med Stålets gneis-granit ensartet sten. 



Stålets gneis-granit er i henhold til mikroskopisk analyse af 

 Lasaulx sammensat af kvarts orthoklas, lidt plagioklas meget 

 mikroklin og to slags glimmer og her indfældt med granat.*) 



Stålets gneisgranitiske parti danner som den sidste 

 udløber mod nord for kyststrøgenes vidstrakte gneis-graniti- 

 ske felt. Dette afløses nu af Finmarkens glimmergneis, der 

 her indtager et ganske anseeligt område. Vest-Finmarkens 

 glimmergneis er ligeledes at indordne under urfj eldet, men 

 tilhører antagelig t-n afdeling, der er yngre end gneis-gra- 

 niten. På forskjellige steder vil der dog være anledning til 

 inden glimmergneisen her at påvise overgange til gneis- 

 granitisk sten. Hvor nemlig Orthoklasen, som i det hele 



*) A. y. Lasaulx c. 1, 



