124 Karl Pettersen 



ganske betydelig mægtighed og vid udbre deise i felt, — optræ- 

 der lejeformig mellem gneis-granitiske lag vidner for afde- 

 lingens sedimentære oprindelse. Det samme gjelder end- 

 videre de tidligere omhandlede kvartsdannelser efter den 

 gneis-granitiske afdeling på Langø, og desforuden på flere 

 andre steder, der fra at være højst sparsomt spættet med 

 enkelte korn af rødlig Orthoklas etterhånden ved at optage 

 detti mineral i større og større mængde kan gå over i en 

 petrografisk rent udpræget granit eller laget gneis-granit. 



Medens der således antages ikke at skulle kunne råde 

 nogen tvivl med hensyn til den lagede gneis-granits sedimen- 

 tære oprindelse, kunde spørgsmålet i så henseende maske stil- 

 le sig mere tvivlsomt ligeovenfor de på de forskjellige steder 

 her langs efter kyststrøgene optrædende afdelinger af idet- 

 mindste tilsyneladende renere præget granitisk samt syeni- 

 tisk bergart. Mellem de steder, hvor noget renere granitisk 

 sten således Andes at bryde frem, skal særlig nævnes: 



a. Moskenes-ø i strøget mellem Sørvågen og Bunesfjord, 



b. Vest-Vågø i strøget mellem Bålstad og Ure, 



c. Øst-Vågø — langs den vestlige og nordvestlige side fra 

 Vågekallen nordover, 



d. Grytø — nordenfor Hind-ø, 



e. Senjen-ø — efter den sydvestlige del fra Senje-hesten 

 nordover mod Tranøb otten, 



f. Kvalø — efter dens nordvestlige parti med Tromtinder- 

 nes og Skamtindernes fjeldpartier. 



Foruden på disse steder, hvor den granitiske bergart 

 — hvorvel også her ret ofte med et drag af gneis-granitisk 

 struktur — optræder mere samlet og med en inden hver en- 

 kelt afdeling delvis mere gjennemgående ensartet struktur, 

 kan renere præget granit endvidere være at påvise på en 

 mangfoldighed af andre lokaliteter inden det gneis-granitiske 

 felts område, men her dog i regelen under lokalt mere ind' 

 snevrede forholde. 



