Den nord-norske ijeldbygning- ^27 



Tørnebohm tilføjer videre at denne bergart tro ds dens fattig- 

 dom på glimmer dog også bor være at henregne til jern- 

 gneisformationen. Primær epidot forekommer nemlig aldrig 

 i graniter men derimod ofte i gneis og navnlig i jerngneisen. 



Fra den såkaldte kjølgranit, der danner et større sam- 

 menhængende felt efter Saltens indlandsstrøg og som jeg 

 tidligere har henført som et afændringsled under kyststrøge- 

 nes gneis-granit*), har Tørnebohm ligeledes undersøgt et par 

 prøvestuffer — det ene hentet fra fjeldmassen om Ankil- 

 vand, det andet fra strøget om Ejde-vand mellem Lerfjord 

 og Nordfolden. Den første prøvestuffe fandtes dannet af 

 temmelig grov kvarts, mikroklin, plagioklas, mørk blågrøn 

 hornblende, dels lys dels brunlig titanit, ortit, granat og 

 lidt apatit, Bergarten betegnes som grå flasrig gneis. Den 

 anden prøvestuffe fandtes sammensat af temmelig grov 

 kvarts, mikroklin, plagioklas, mørk blågrøn hornblende, 

 brunliggrøn biotit og som accessoriske bestanddele granat, 

 primær flusspath og ortit. Bergarten betegnes som grå 

 flasrig gneis. 



Som det heraf vil sees betegner Tørnebohm samtlige 

 heromhandlede prøver — på én nær — , der er hentet 

 fra sådanne lokaliteter, hvor bergarten tilsyneladende idet- 

 mindste træder frem som renere udpræget granit, som gneis, 

 og sammenstiller derunder flere af dem med den såkaldte 

 jerngneis, der danner et stærkt fremtrædende led inden det 

 svenske urfjeld. Den mikroskopiske undersøgelse viser at 

 ligesom tilfældet er med den svenske jerngneis, optræder 

 også her primær epidot og ortit. Tørnebohm påpeger end- 

 videre at flere af de ovfnnævnte af ham undersøgte berg- 

 artprøver viser en slående lighed med Trondhjemsledens 

 gneis eller gneis-granit, som han allerede tidligere har fundet 

 sig foranlediget til at parallelisere med den svenske jern- 



*] Cfr. Vestfjorden og Salten 



