Den nord-iiorske fjeldbygning l$\ 



nordside bygg< - Astridas skarpe kamhøjde af en mørk dio- 

 rit. der her bryder frem mellem lagrækker af hård gneis el- 

 ler gneis-granit. Langs efter den østlige side af Ringvatsø 

 find- ■> gneis-graniten efter et overordentlig mal gjennemsat 

 af mørke oregelmæss 2 formede partier af dioritisk sten. 

 Hvorvel dioriten h^r på den ene side kan optræde i forsjel- 

 lige mer eller mindre nregeln formede båndlag, det 

 ene over det andet * 1 es atman derunder snarest skul- 

 de finde sig foranlediget til at opfatte den som varierende 

 led inden den egenl _ smeis-granit, træder den på den an- 

 den side dog også frem som gangartede dannelser, der under 

 en mer eller mindre afvigende vinkel kan overskjære gneis- 

 granitens lagrækker. Dette synes at skulle pege hen på at 

 dioriten dog maske kan være af eruptiv oprindelse. Da gneis- 

 graniten og gneisen hyppig og det navnlig inden de strøg, 

 hvor dioritiske partier fin m, veksler med lag 

 af hornblend hornblendeskifer eller amfibolit, må dio- 

 riten — den- eruptive oprindelse forudsat — antagelig have 

 brudt frem til forskjellige tider under _ tens s sdi- 

 mentære danneli iode. At materialet til de i forskjel- 

 lige niveauer o] med alen vekslende lag 

 af amfibolit må være udgået fra den eruptive diorit vil der 

 vel være adskillig grund til at forudsi 



Det samme gjelder de rustbrune hornblendeføren- 



de skiferlag, som j ved 1 1 nordvestlige 



hjørne lindes optrædende i v med gneis-granit, og hvor- 



til tilsvarende dannelser og at påvise på forskjellige an- 



dre steder langs - des på Lange i 



Mæ . Rødhammerens bergart. D at «let 



navnlig er til sådanne dannelser at den ifter kyststrøgene 

 sa hyppigt optrædende grafit vil rindes knyti 



Kyststi 3 _ is-granitiske felt vil i henhold til den 



her leverede fremstilling altså være at _ne som et sedi- 



mentært afsat gneisfelt, der bygges af lagrækker af tibi- 



