134 Karl Pettersen 



Bækkenets undergrand af gneis er her i regelen overdækket 

 med mægtige lagrækker af yngre sedimentære dannelser, mens 

 mindre afdelinger af gneis med tilknytning af granit dog fin- 

 des at stikke frem på forskjellige steder efter bækkenets dy- 

 best indskårne partier. Disse afdelinger af gneis kunde i så 

 tilfælde danne fremspringende partier af den gneis-granitiske 

 underbimd. 



Hvorvidt forholdet i virkeligheden er dette, derom skal 

 man som nævnt fortiden ikke kunne udtale sig med mere be- 

 stemthed. Dertil vil der endnu udkræves mere omfattende 

 og sammenstillende imdersøgelser såvel på norsk som på svensk 

 side. Foreløbig tror man dog at burde holde på denne for- 

 udsætning og den vil således blive søgt opretholdt i forelig- 

 gende afhandling. 



Det skal bemærkes at Hummel paralleliserer den sven- 

 ske jerngneis med den laurentiske gneis i Canadas azoiske 

 formation. Ligesom den svenske jerngneis og den norske 

 gneis-granit er også den laurentiske gneis i regelen rødlig og 

 magnetitfør ende . 



I forbigående skal dog tilføjes at der, — forsåvidt der 

 i virkeligheden skulde være nogen alder sforskj el mellem den 

 norske gneis-granit og de til indlandsgraniten knyttede gneis- 

 afdelinger — maske snarest kunde være grund til at torud- 

 sætte at gneis-graniten og gneisen på norsk side, der i det 

 hele bærer et stærkere sedimentært grundpræg, dannede en 

 afdeling yngre end gneisen på svensk side. 



Lagstillingen inden kystens gneis-granitiske afdeling er 

 i regelen stejl, ofte vertikal. Stærke foldninger vil herun- 

 der ofte være at påvise — tildels med tilknytning af lige- 

 frem overkastning. Det er åbenbart at fjeldgrunden efter 

 disse strøg har været udsat for indvirkning af stærke tryk- 

 kræfter, hvorunder disse oprindelig horisontalt afsatte sedi- 

 mentære lagrækker er blevne opstuede og derunder delvis 

 også foldede og overkastede, 



