Den nord-norske fjeldbygnmg 137 



indlandsgraniten, der senere er bleven ndfvldt med lagræk- 

 ker af yngre sedimentære dannelser. Stærke indsænkninger 



liar her senere fandet sted navnlig efter bækkenets vestlige 

 strøg, og har fremkaldt de ovennævnte forrykkelser i lag- 

 stillingen efter det gneis-granitiske felt 



I henhold til den her leverede fremstilling må altså det 

 gneisgranitiske felt langs efter de norske kyststrøg i det 

 væsentlige være af sedimentær oprindelse. Det samme 

 gjelder antagelig også de af indlandsgraniten gjennemhrudte 

 gneisafdelinger på svensk side opimod grændsestrøgene 

 mellem Norge og Sverige og endvidere de forskjellige min- 

 dre gneisafdelinger. som hist og lier — hvad senere nærmere 

 skal blive påvist — , tindes stikkende frem efter det brede 

 bælte, der skjær sig frem mellem gneis-graniten og indlands- 

 graniten. Hvorvel disse dannelser som nævnt samtlige må 

 være at henføre til urfjeldet, vil det dog på den anden side 

 være klart at materialet til disse her optrædende sedimen- 

 tære gneisdanie-lser må være hentet fra end ældre dannel- 

 ser — hvad enten nu disse har tilhørt klodens ældste 

 f j e 1 cl g r u n d eller selv atter har været a f 1 e d e d e. 

 På grand åf de her omhandlede dannelsers allerede i sig 

 selv høje alder vilde der dog vistnok snarest være grund 

 til at holde på den første forudsætning og i så tilfælde må 

 den ældre foreliggende berggrund, hvorfra disse norske og 

 svenske gneisdannelser er udgået, antagelig have været 

 bygget af en massiv granitartet sten til horende klodens 

 ældste afkjølingsskorpe. At dette oprindelige granitartede 

 felt må have indtag( !" et vidstrakt område vil være klart, 

 om man alene fæster sig ved den store udbredelse, som de 

 herfra afledede lanrentiske gneisdannelser indtager efter 

 den nordlige del af den skandinaviske halvø. 



Med hensyn til beliggenheden af de strøg, som disse 

 peldste oprindelige bergdannelser kan have indtaget, så vilde 



