140 Kar 1 . Pettersen 



Det må således være at søge vestenfor de nuværende 

 norske kyststrøg, og der er også forskjelige forholde at 

 aflæse, der med mer eller mindre bestemthed synes at skulle 

 pege i den retning. 



Der er således adskilligt, der taler for at det gneis- 

 granitiske felt langs efter de norske kyststrøg ikke finder 

 sin egentlige afslutning her, men at dette vil være at for- 

 følge videre nordover. Krystalliniske bergarter optræde 

 nemlig efter den nordvestlige og nordlige del af Spitsbergen 

 ligesom også den sydlige og nordostlige del af dette ølånd 

 indeslutter tilsvarende dannelser.*) Der antages ligeledes 

 at skulle være grund til at forudsætte at sådanne temmelig 

 udbredt træder frem efter øens indlandsstrøg. Bergarten 

 betegnes af Nordenskiold som gneis-granit. Renere granit 

 er vistnok at påvise på mangfoldige punkter langs efter 

 Spitsbergen, men den går her altid — ligesom tilfældet er 

 efter det nordlige Norges kyststrøg — lidt efter lidt over i 

 laget gneis. Renere granit synes her intetsteds at skulle 

 træde frem i større samlede masser. Gneisen viser i rege- 

 len en nord-sydlig strøgretning oftest med stejl til vertikal 

 lagstilling, der forøvrigt på sine steder kan være ledsaget 

 af stærke foldninger. Gneisen veksler her ofte med lag af 

 körnig kalksten, — et forhold som er fremmed for den 

 nord-norske gneis-granit. Såvidt det kan sees af Norden- 

 skiølds beskrivelse afviger den spitsbergske gneis petrogra- 

 fisk vistnok fra gneis-graniten på norsk side men forskjellen 

 er dog antagelig ikke større, end at der fra den side intet 

 væsentligt synes at skulle være til hinder for at parallelli- 

 sere disse afændringsformer som led under et sammenhørende 

 hele. Som før nævnt danner heller ikke den norske gneis- 

 granit et i petrografisk henseende mere ensartet hele. Tvert- 



*] Cfr. A. E Nordenslnøld. Sketch of the Qeclogi af Spitsbergen, 

 Stockholm 1867, 



